алгебризуєм

⁽ᵃˡʰᵉᵇʳʸᶻᵘʲᵉᵐ⁾


алгебризуєте

⁽ᵃˡʰᵉᵇʳʸᶻᵘʲᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du présent de алгебризува́ти.


алгебризують

Troisième personne du pluriel du présent de алгебризува́ти.


алгебризуватиму

⁽ᵃˡʰᵉᵇʳʸᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵘ⁾

Première personne du singulier du futur de алгебризува́ти.


алгебризуватимеш

Deuxième personne du singulier du futur de алгебризува́ти.


алгебризуватиме

⁽ᵃˡʰᵉᵇʳʸᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉ⁾

Troisième personne du singulier du futur de алгебризува́ти.


алгебризуватимемо

⁽ᵃˡʰᵉᵇʳʸᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du futur de алгебризува́ти.


алгебризуватимем

⁽ᵃˡʰᵉᵇʳʸᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐ⁾


алгебризуватимете

⁽ᵃˡʰᵉᵇʳʸᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de алгебризува́ти.


алгебризуватимуть

Troisième personne du pluriel du futur de алгебризува́ти.


алгебризував

⁽ᵃˡʰᵉᵇʳʸᶻᵘᵛᵃᵛ⁾

Passé masculin singulier de алгебризува́ти.


алгебризувала

⁽ᵃˡʰᵉᵇʳʸᶻᵘᵛᵃˡᵃ⁾

Passé féminin singulier de алгебризува́ти.


алгебризувало

⁽ᵃˡʰᵉᵇʳʸᶻᵘᵛᵃˡᵒ⁾

Passé neutre singulier de алгебризува́ти.


алгебризували

⁽ᵃˡʰᵉᵇʳʸᶻᵘᵛᵃˡʸ⁾

Passé pluriel de алгебризува́ти.


алгебризуй

Deuxième personne du singulier de l’impératif de алгебризува́ти.


алгебризуймо

Première personne du pluriel de l’impératif de алгебризува́ти.


алгебризуйте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de алгебризува́ти.


алгебризуючи

Gérondif présent de алгебризува́ти.


алгебризувавши

Gérondif passé de алгебризува́ти.


алгоритмізувати

Verbedérivé de алгоритм (« algorithme »), avec le suffixe -ізувати.

алгоритмізува́ти alhorytmizuvaty \Prononciation ?\ perfectif et imperfectif transitif de type 2a


алгоритмізую

⁽ᵃˡʰᵒʳʸᵗᵐⁱᶻᵘʲᵘ⁾

Première personne du singulier du présent de алгоритмізува́ти.


алгоритмізуєш

Deuxième personne du singulier du présent de алгоритмізува́ти.


алгоритмізує

⁽ᵃˡʰᵒʳʸᵗᵐⁱᶻᵘʲᵉ⁾

Troisième personne du singulier du présent de алгоритмізува́ти.


алгоритмізуємо

⁽ᵃˡʰᵒʳʸᵗᵐⁱᶻᵘʲᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du présent de алгоритмізува́ти.


алгоритмізуєм

⁽ᵃˡʰᵒʳʸᵗᵐⁱᶻᵘʲᵉᵐ⁾


алгоритмізуєте

⁽ᵃˡʰᵒʳʸᵗᵐⁱᶻᵘʲᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du présent de алгоритмізува́ти.


алгоритмізують

Troisième personne du pluriel du présent de алгоритмізува́ти.


алгоритмізуватиму

⁽ᵃˡʰᵒʳʸᵗᵐⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵘ⁾

Première personne du singulier du futur de алгоритмізува́ти.


алгоритмізуватимеш

Deuxième personne du singulier du futur de алгоритмізува́ти.


алгоритмізуватиме

⁽ᵃˡʰᵒʳʸᵗᵐⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉ⁾

Troisième personne du singulier du futur de алгоритмізува́ти.


алгоритмізуватимемо

⁽ᵃˡʰᵒʳʸᵗᵐⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du futur de алгоритмізува́ти.


алгоритмізуватимем

⁽ᵃˡʰᵒʳʸᵗᵐⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐ⁾


алгоритмізуватимете

⁽ᵃˡʰᵒʳʸᵗᵐⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de алгоритмізува́ти.


алгоритмізуватимуть

Troisième personne du pluriel du futur de алгоритмізува́ти.


алгоритмізував

⁽ᵃˡʰᵒʳʸᵗᵐⁱᶻᵘᵛᵃᵛ⁾

Passé masculin singulier de алгоритмізува́ти.


алгоритмізувала

⁽ᵃˡʰᵒʳʸᵗᵐⁱᶻᵘᵛᵃˡᵃ⁾

Passé féminin singulier de алгоритмізува́ти.


алгоритмізувало

⁽ᵃˡʰᵒʳʸᵗᵐⁱᶻᵘᵛᵃˡᵒ⁾

Passé neutre singulier de алгоритмізува́ти.


алгоритмізували

⁽ᵃˡʰᵒʳʸᵗᵐⁱᶻᵘᵛᵃˡʸ⁾

Passé pluriel de алгоритмізува́ти.


алгоритмізуй

Deuxième personne du singulier de l’impératif de алгоритмізува́ти.


алгоритмізуймо

Première personne du pluriel de l’impératif de алгоритмізува́ти.


алгоритмізуйте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de алгоритмізува́ти.


алгоритмізуючи

Gérondif présent de алгоритмізува́ти.


алгоритмізовано

⁽ᵃˡʰᵒʳʸᵗᵐⁱᶻᵒᵛᵃⁿᵒ⁾

Participe adverbial de алгоритмізува́ти.


алгоритмізувавши

Gérondif passé de алгоритмізува́ти.


віршувати

Verbedérivé de вірш (« vers »), avec le suffixe -увати.

віршува́ти viršuvaty \ʋʲirʃʊˈʋate\ perfectif et imperfectif transitif de type 2a


віршую

Première personne du singulier du présent de віршува́ти.


віршуєш

Deuxième personne du singulier du présent de віршува́ти.


віршує

Troisième personne du singulier du présent de віршува́ти.


віршуємо

Première personne du pluriel du présent de віршува́ти.


віршуєте

Deuxième personne du pluriel du présent de віршува́ти.


віршують

Troisième personne du pluriel du présent de віршува́ти.


віршуватиму

Première personne du singulier du futur de віршува́ти.


віршуватимеш

Deuxième personne du singulier du futur de віршува́ти.


віршуватиме

Troisième personne du singulier du futur de віршува́ти.


віршуватимемо

Première personne du pluriel du futur de віршува́ти.


віршуватимете

Deuxième personne du pluriel du futur de віршува́ти.


віршуватимуть

Troisième personne du pluriel du futur de віршува́ти.


віршуй

Deuxième personne du singulier de l’impératif de віршува́ти.


віршуймо

Première personne du pluriel de l’impératif de віршува́ти.


віршуйте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de віршува́ти.


алергізувати

Verbedérivé de алергія (« allergie »), avec le suffixe -ізувати.

алергізува́ти alerhizuvaty \Prononciation ?\ perfectif et imperfectif intransitif de type 2a


алергізую

⁽ᵃˡᵉʳʰⁱᶻᵘʲᵘ⁾

Première personne du singulier du présent de алергізува́ти.


алергізуєш

Deuxième personne du singulier du présent de алергізува́ти.


алергізує

⁽ᵃˡᵉʳʰⁱᶻᵘʲᵉ⁾

Troisième personne du singulier du présent de алергізува́ти.


алергізуємо

⁽ᵃˡᵉʳʰⁱᶻᵘʲᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du présent de алергізува́ти.


алергізуєм

⁽ᵃˡᵉʳʰⁱᶻᵘʲᵉᵐ⁾


алергізуєте

⁽ᵃˡᵉʳʰⁱᶻᵘʲᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du présent de алергізува́ти.


алергізують

Troisième personne du pluriel du présent de алергізува́ти.


алергізуватиму

⁽ᵃˡᵉʳʰⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵘ⁾

Première personne du singulier du futur de алергізува́ти.


алергізуватимеш

Deuxième personne du singulier du futur de алергізува́ти.


алергізуватиме

⁽ᵃˡᵉʳʰⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉ⁾

Troisième personne du singulier du futur de алергізува́ти.


алергізуватимемо

⁽ᵃˡᵉʳʰⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du futur de алергізува́ти.


алергізуватимем

⁽ᵃˡᵉʳʰⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐ⁾


алергізуватимете

⁽ᵃˡᵉʳʰⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de алергізува́ти.


алергізуватимуть

Troisième personne du pluriel du futur de алергізува́ти.


алергізував

⁽ᵃˡᵉʳʰⁱᶻᵘᵛᵃᵛ⁾

Passé masculin singulier de алергізува́ти.


алергізувала

⁽ᵃˡᵉʳʰⁱᶻᵘᵛᵃˡᵃ⁾

Passé féminin singulier de алергізува́ти.


алергізувало

⁽ᵃˡᵉʳʰⁱᶻᵘᵛᵃˡᵒ⁾

Passé neutre singulier de алергізува́ти.


алергізували

⁽ᵃˡᵉʳʰⁱᶻᵘᵛᵃˡʸ⁾

Passé pluriel de алергізува́ти.


алергізуй

Deuxième personne du singulier de l’impératif de алергізува́ти.


алергізуймо

Première personne du pluriel de l’impératif de алергізува́ти.


алергізуйте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de алергізува́ти.


алергізувавши

Gérondif passé de алергізува́ти.


алкоголізувати

Verbedérivé de алкоголь (« alcool »), avec le suffixe -ізувати.

алкоголізува́ти alkoholizuvaty \Prononciation ?\ perfectif et imperfectif transitif de type 2a


алкоголізую

⁽ᵃˡᵏᵒʰᵒˡⁱᶻᵘʲᵘ⁾

Première personne du singulier du présent de алкоголізува́ти.


алкоголізуєш

Deuxième personne du singulier du présent de алкоголізува́ти.


алкоголізує

⁽ᵃˡᵏᵒʰᵒˡⁱᶻᵘʲᵉ⁾

Troisième personne du singulier du présent de алкоголізува́ти.


алкоголізуємо

⁽ᵃˡᵏᵒʰᵒˡⁱᶻᵘʲᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du présent de алкоголізува́ти.


алкоголізуєм

⁽ᵃˡᵏᵒʰᵒˡⁱᶻᵘʲᵉᵐ⁾


алкоголізуєте

⁽ᵃˡᵏᵒʰᵒˡⁱᶻᵘʲᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du présent de алкоголізува́ти.


алкоголізують

Troisième personne du pluriel du présent de алкоголізува́ти.


алкоголізуватиму

⁽ᵃˡᵏᵒʰᵒˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵘ⁾

Première personne du singulier du futur de алкоголізува́ти.


алкоголізуватимеш

Deuxième personne du singulier du futur de алкоголізува́ти.


алкоголізуватиме

⁽ᵃˡᵏᵒʰᵒˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉ⁾

Troisième personne du singulier du futur de алкоголізува́ти.


алкоголізуватимемо

⁽ᵃˡᵏᵒʰᵒˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du futur de алкоголізува́ти.


алкоголізуватимем

⁽ᵃˡᵏᵒʰᵒˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐ⁾


алкоголізуватимете

⁽ᵃˡᵏᵒʰᵒˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de алкоголізува́ти.


алкоголізуватимуть

Troisième personne du pluriel du futur de алкоголізува́ти.


алкоголізував

⁽ᵃˡᵏᵒʰᵒˡⁱᶻᵘᵛᵃᵛ⁾

Passé masculin singulier de алкоголізува́ти.


алкоголізувала

⁽ᵃˡᵏᵒʰᵒˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵃ⁾

Passé féminin singulier de алкоголізува́ти.


алкоголізувало

⁽ᵃˡᵏᵒʰᵒˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵒ⁾

Passé neutre singulier de алкоголізува́ти.


алкоголізували

⁽ᵃˡᵏᵒʰᵒˡⁱᶻᵘᵛᵃˡʸ⁾

Passé pluriel de алкоголізува́ти.


алкоголізуй

Deuxième personne du singulier de l’impératif de алкоголізува́ти.


алкоголізуймо

Première personne du pluriel de l’impératif de алкоголізува́ти.


алкоголізуйте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de алкоголізува́ти.


алкоголізуючи

Gérondif présent de алкоголізува́ти.


алкоголізовано

⁽ᵃˡᵏᵒʰᵒˡⁱᶻᵒᵛᵃⁿᵒ⁾


алкоголізувавши

Gérondif passé de алкоголізува́ти.


променіти

Verbedérivé de промень (« rayon »), avec le suffixe -іти.

промені́ти promenity \Prononciation ?\ imperfectif impersonnel intransitif de type 1a


променіє

Troisième personne du singulier du présent de промені́ти.


променіють

Troisième personne du pluriel du présent de промені́ти.


променітиме

⁽ᵖʳᵒᵐᵉⁿⁱᵗʸᵐᵉ⁾

Troisième personne du singulier du futur de промені́ти.


променітимуть

Troisième personne du pluriel du futur de промені́ти.


випромінювати

Verbedérivé de промінь (« rayon »), avec le préfixe ви- et le suffixe -ювати.

випромі́нювати vyprominjuvaty \ʋeproˈmʲinʲʊʋɐte\ imperfectif intransitif de type 2a / perfectif[s] : ви́променити


випромінюю

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘʲᵘ⁾

Première personne du singulier du présent de випромі́нювати.


випромінюєш

Deuxième personne du singulier du présent de випромі́нювати.


випромінює

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘʲᵉ⁾

Troisième personne du singulier du présent de випромі́нювати.


випромінюємо

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘʲᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du présent de випромі́нювати.


випромінюєм

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘʲᵉᵐ⁾


випромінюєте

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘʲᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du présent de випромі́нювати.


випромінюють

Troisième personne du pluriel du présent de випромі́нювати.


випромінюватиму

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃᵗʸᵐᵘ⁾

Première personne du singulier du futur de випромі́нювати.


випромінюватимеш

Deuxième personne du singulier du futur de випромі́нювати.


випромінюватиме

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉ⁾

Troisième personne du singulier du futur de випромі́нювати.


випромінюватимемо

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du futur de випромі́нювати.


випромінюватимем

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐ⁾


випромінюватимете

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de випромі́нювати.


випромінюватимуть

Troisième personne du pluriel du futur de випромі́нювати.


випромінював

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃᵛ⁾

Passé masculin singulier de випромі́нювати.


випромінювала

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃˡᵃ⁾

Passé féminin singulier de випромі́нювати.


випромінювало

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃˡᵒ⁾

Passé neutre singulier de випромі́нювати.


випромінювали

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃˡʸ⁾

Passé pluriel de випромі́нювати.


випромінюй

Deuxième personne du singulier de l’impératif de випромі́нювати.


випромінюймо

Première personne du pluriel de l’impératif de випромі́нювати.


випромінюйте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de випромі́нювати.


випромінюючи

Gérondif présent de випромі́нювати.


випромінювано

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃⁿᵒ⁾


випромінювавши

Gérondif passé de випромі́нювати.


випроменити

Verbedérivé de промень (« rayonner »), avec le préfixe ви- et le suffixe -ити.

ви́променити vypromenyty \ˈʋɪprɔmenete\ perfectif intransitif de type 4a / imperfectif[s] : випромі́нювати


випроменю

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐᵉⁿʲᵘ⁾

Première personne du singulier du futur de ви́променити.


випромениш

Deuxième personne du singulier du futur de ви́променити.


випроменить

Troisième personne du singulier du futur de ви́променити.


випроменимо

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐᵉⁿʸᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du futur de ви́променити.


випроменим

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐᵉⁿʸᵐ⁾


випромените

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐᵉⁿʸᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de ви́променити.


випроменять

Troisième personne du pluriel du futur de ви́променити.


випроменив

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐᵉⁿʸᵛ⁾

Passé masculin singulier de ви́променити.


випроменила

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐᵉⁿʸˡᵃ⁾

Passé féminin singulier de ви́променити.


випроменило

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐᵉⁿʸˡᵒ⁾


випроменили

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐᵉⁿʸˡʸ⁾


випромени

Deuxième personne du singulier de l’impératif de ви́променити.


випроменім

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐᵉⁿⁱᵐ⁾

Première personne du pluriel de l’impératif de ви́променити.


випроменімо

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐᵉⁿⁱᵐᵒ⁾


випроменіть

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de ви́променити.


випроменено

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐᵉⁿᵉⁿᵒ⁾


випроменивши

Gérondif passé de ви́променити.


випромінюватися

Verbedérivé de випромінювати (« émettre, irradier »), avec le suffixe -ся.

випромі́нюватися vyprominjuvatysja \Prononciation ?\ imperfectif impersonnel intransitif pronominal de type 2a

Rayonner (sens impersonnel et intransitif).


випромінюється

Troisième personne du singulier du présent de випромі́нюватися.


випромінюються

Troisième personne du pluriel du présent de випромі́нюватися.


випромінюватиметься

Troisième personne du singulier du futur de випромі́нюватися.


випромінюватимуться

Troisième personne du pluriel du futur de випромі́нюватися.


випромінювався

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃᵛˢʲᵃ⁾

Passé masculin singulier de випромі́нюватися.


випромінювалася

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃˡᵃˢʲᵃ⁾

Passé féminin singulier de випромі́нюватися.


випромінювалося

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃˡᵒˢʲᵃ⁾

Passé neutre singulier de випромі́нюватися.


випромінювалися

⁽ᵛʸᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃˡʸˢʲᵃ⁾

Passé pluriel de випромі́нюватися.


випромінювались

Passé pluriel de випромі́нюватися.


випромінюючись

Gérondif présent de випромі́нюватися.


випромінювавшись

Gérondif passé de випромі́нюватися.


опромінити

Verbedérivé de промінь (« rayon »), avec le préfixe о- et le suffixe -ити.

Uk-опромінити.ogg

опромі́нити oprominyty \Prononciation ?\ perfectif transitif de type 4a / imperfectif[s] : опромі́нювати


опроміню

Première personne du singulier du futur de опромі́нити.


опроміниш

Deuxième personne du singulier du futur de опромі́нити.


опромінить

Troisième personne du singulier du futur de опромі́нити.


опромінимо

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʸᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du futur de опромі́нити.


опроміните

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʸᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de опромі́нити.


опромінять

Troisième personne du pluriel du futur de опромі́нити.


опромінив

Passé masculin singulier de опромі́нити.


опромінила

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʸˡᵃ⁾


опромінило

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʸˡᵒ⁾


опромінили

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʸˡʸ⁾


опромінь

Deuxième personne du singulier de l’impératif de опромі́нити.


опроміньмо

Première personne du pluriel de l’impératif de опромі́нити.


опроміньте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de опромі́нити.


опромінено

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿᵉⁿᵒ⁾


опромінювати

Verbedérivé de промінь (« rayon »), avec le préfixe о- et le suffixe -ювати.

Uk-опромінювати.ogg

опромі́нювати oprominjuvaty \Prononciation ?\ imperfectif transitif de type 2a / perfectif[s] : опромі́нити


опромінюю

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘʲᵘ⁾

Première personne du singulier du présent de опромі́нювати.


опромінюєш

Deuxième personne du singulier du présent de опромі́нювати.


опромінює

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘʲᵉ⁾

Troisième personne du singulier du présent de опромі́нювати.


опромінюємо

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘʲᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du présent de опромі́нювати.


опромінюєм

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘʲᵉᵐ⁾


опромінюєте

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘʲᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du présent de опромі́нювати.


опромінюють

Troisième personne du pluriel du présent de опромі́нювати.


опромінюватиму

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃᵗʸᵐᵘ⁾

Première personne du singulier du futur de опромі́нювати.


опромінюватимеш

Deuxième personne du singulier du futur de опромі́нювати.


опромінюватиме

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉ⁾

Troisième personne du singulier du futur de опромі́нювати.


опромінюватимемо

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du futur de опромі́нювати.


опромінюватимем

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐ⁾


опромінюватимете

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de опромі́нювати.


опромінюватимуть

Troisième personne du pluriel du futur de опромі́нювати.


опромінював

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃᵛ⁾

Passé masculin singulier de опромі́нювати.


опромінювала

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃˡᵃ⁾

Passé féminin singulier de опромі́нювати.


опромінювало

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃˡᵒ⁾

Passé neutre singulier de опромі́нювати.


опромінювали

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃˡʸ⁾

Passé pluriel de опромі́нювати.


опромінюй

Deuxième personne du singulier de l’impératif de опромі́нювати.


опромінюймо

Première personne du pluriel de l’impératif de опромі́нювати.


опромінюйте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de опромі́нювати.


опромінювано

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃⁿᵒ⁾


опромінювавши

Gérondif passé de опромі́нювати.


опромінитися

Verbedérivé de опромінити (« irradier »), avec le suffixe -ся.

опромі́нитися oprominytysja \Prononciation ?\ perfectif intransitif pronominal de type 4a / imperfectif[s] : опромі́нюватися


опромінюся

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘˢʲᵃ⁾

Première personne du singulier du futur de опромі́нитися.


опромінишся

Deuxième personne du singulier du futur de опромі́нитися.


опроміниться

Troisième personne du singulier du futur de опромі́нитися.


опромінимося

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʸᵐᵒˢʲᵃ⁾

Première personne du pluriel du futur de опромі́нитися.


опромінимся

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʸᵐˢʲᵃ⁾


опромінитеся

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʸᵗᵉˢʲᵃ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de опромі́нитися.


опроміняться

Troisième personne du pluriel du futur de опромі́нитися.


опромінився

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʸᵛˢʲᵃ⁾

Passé masculin singulier de опромі́нитися.


опромінилася

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʸˡᵃˢʲᵃ⁾

Passé féminin singulier de опромі́нитися.


опромінилося

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʸˡᵒˢʲᵃ⁾

Passé neutre singulier de опромі́нитися.


опромінилися

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʸˡʸˢʲᵃ⁾

Passé pluriel de опромі́нитися.


опромінились

Passé pluriel de опромі́нитися.


опромінься

Deuxième personne du singulier de l’impératif de опромі́нитися.


опроміньмося

Première personne du pluriel de l’impératif de опромі́нитися.


опроміньтеся

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de опромі́нитися.


опромінившись

Gérondif passé de опромі́нитися.


опромінюватися

Verbedérivé de опромінювати (« irradier »), avec le suffixe -ся.

опромі́нюватися oprominjuvatysja \Prononciation ?\ imperfectif intransitif pronominal de type 2a / perfectif[s] : опромі́нитися


опромінююся

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘʲᵘˢʲᵃ⁾

Première personne du singulier du présent de опромі́нюватися.


опромінюєшся

Deuxième personne du singulier du présent de опромі́нюватися.


опромінюється

Troisième personne du singulier du présent de опромі́нюватися.


опромінюємося

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘʲᵉᵐᵒˢʲᵃ⁾

Première personne du pluriel du présent de опромі́нюватися.


опромінюємся

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘʲᵉᵐˢʲᵃ⁾


опромінюєтеся

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘʲᵉᵗᵉˢʲᵃ⁾

Deuxième personne du pluriel du présent de опромі́нюватися.


опромінюються

Troisième personne du pluriel du présent de опромі́нюватися.


опромінюватимуся

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃᵗʸᵐᵘˢʲᵃ⁾

Première personne du singulier du futur de опромі́нюватися.


опромінюватимешся

Deuxième personne du singulier du futur de опромі́нюватися.


опромінюватиметься

Troisième personne du singulier du futur de опромі́нюватися.


опромінюватимемося

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐᵒˢʲᵃ⁾

Première personne du pluriel du futur de опромі́нюватися.


опромінюватимемся

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐˢʲᵃ⁾


опромінюватиметеся

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵗᵉˢʲᵃ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de опромі́нюватися.


опромінюватимуться

Troisième personne du pluriel du futur de опромі́нюватися.


опромінювався

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃᵛˢʲᵃ⁾

Passé masculin singulier de опромі́нюватися.


опромінювалася

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃˡᵃˢʲᵃ⁾

Passé féminin singulier de опромі́нюватися.


опромінювалося

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃˡᵒˢʲᵃ⁾

Passé neutre singulier de опромі́нюватися.


опромінювалися

⁽ᵒᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃˡʸˢʲᵃ⁾

Passé pluriel de опромі́нюватися.


опромінювались

Passé pluriel de опромі́нюватися.


опромінюйся

Deuxième personne du singulier de l’impératif de опромі́нюватися.


опромінюймося

Première personne du pluriel de l’impératif de опромі́нюватися.


опромінюйтеся

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de опромі́нюватися.


опромінюючись

Gérondif présent de опромі́нюватися.


опромінювавшись

Gérondif passé de опромі́нюватися.


промінювати

Verbedérivé de промінь (« rayon »), avec le suffixe -ювати.

промі́нювати prominjuvaty \Prononciation ?\ imperfectif transitif de type 2a / perfectif[s] : проміня́ти

Échanger, troquer quelque chose contre autre chose.

промі́нювати ши́ло на ми́ло.

Échanger un cheval borgne contre un cheval aveugle (proverbe).


промінюю

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘʲᵘ⁾

Première personne du singulier du présent de промі́нювати.


промінюєш

Deuxième personne du singulier du présent de промі́нювати.


промінює

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘʲᵉ⁾

Troisième personne du singulier du présent de промі́нювати.


промінюємо

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘʲᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du présent de промі́нювати.


промінюєм

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘʲᵉᵐ⁾


промінюєте

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘʲᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du présent de промі́нювати.


промінюють

Troisième personne du pluriel du présent de промі́нювати.


промінюватиму

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃᵗʸᵐᵘ⁾

Première personne du singulier du futur de промі́нювати.


промінюватимеш

Deuxième personne du singulier du futur de промі́нювати.


промінюватиме

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉ⁾

Troisième personne du singulier du futur de промі́нювати.


промінюватимемо

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du futur de промі́нювати.


промінюватимем

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐ⁾


промінюватимете

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de промі́нювати.


промінюватимуть

Troisième personne du pluriel du futur de промі́нювати.


промінював

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃᵛ⁾

Passé masculin singulier de промі́нювати.


промінювала

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃˡᵃ⁾

Passé féminin singulier de промі́нювати.


промінювало

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃˡᵒ⁾


промінювали

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃˡʸ⁾


промінюй

Deuxième personne du singulier de l’impératif de промі́нювати.


промінюймо

Première personne du pluriel de l’impératif de промі́нювати.


промінюйте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de промі́нювати.


промінювано

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵘᵛᵃⁿᵒ⁾


промінювавши

Gérondif passé de промі́нювати.


проміняти

Verbedérivé de промінь (« rayon »), avec le suffixe -яти.

проміня́ти prominjaty \Prononciation ?\ perfectif transitif de type 1a / imperfectif[s] : промі́нювати

Échanger, troquer quelque chose contre autre chose.


проміняю

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵃʲᵘ⁾

Première personne du singulier du futur de проміня́ти.


проміняєш

Deuxième personne du singulier du futur de проміня́ти.


проміняє

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵃʲᵉ⁾

Troisième personne du singulier du futur de проміня́ти.


проміняємо

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵃʲᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du futur de проміня́ти.


проміняєм

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵃʲᵉᵐ⁾


проміняєте

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵃʲᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de проміня́ти.


проміняють

Troisième personne du pluriel du futur de проміня́ти.


проміняла

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵃˡᵃ⁾


проміняло

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵃˡᵒ⁾


проміняли

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵃˡʸ⁾


проміняй

Deuxième personne du singulier de l’impératif de проміня́ти.


проміняймо

Première personne du pluriel de l’impératif de проміня́ти.


проміняйте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de проміня́ти.


промінятися

Verbedérivé de проміняти (« échanger »), avec le suffixe -ся.

проміня́тися prominjatysja \Prononciation ?\ perfectif impersonnel intransitif pronominal de type 1a

Échanger (sens passif de faire un échange).

Проміняймось: дайте мені таку рибу золоту і срібну, а я вам птичку.

Échangeons : donnez-moi un tel poisson d’or et d’argent, et je donnerai un oiseau.


проміняється

Troisième personne du singulier du futur de проміня́тися.


проміняються

Troisième personne du pluriel du futur de проміня́тися.


промінявся

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵃᵛˢʲᵃ⁾

Passé masculin singulier de проміня́тися.


промінялася

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵃˡᵃˢʲᵃ⁾

Passé féminin singulier de проміня́тися.


промінялося

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵃˡᵒˢʲᵃ⁾


промінялися

⁽ᵖʳᵒᵐⁱⁿʲᵃˡʸˢʲᵃ⁾


промінявшись

Gérondif passé de проміня́тися.


нормалізувати

Verbedérivé de нормаль (« normale »), avec le suffixe -ізувати.

нормалізува́ти normalizuvaty \nɔrmɐlʲizʊˈʋate\ perfectif et imperfectif transitif de type 2a


нормалізую

⁽ⁿᵒʳᵐᵃˡⁱᶻᵘʲᵘ⁾

Première personne du singulier du présent de нормалізува́ти.


нормалізуєш

Deuxième personne du singulier du présent de нормалізува́ти.


нормалізує

⁽ⁿᵒʳᵐᵃˡⁱᶻᵘʲᵉ⁾

Troisième personne du singulier du présent de нормалізува́ти.


нормалізуємо

⁽ⁿᵒʳᵐᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du présent de нормалізува́ти.


нормалізуєм

⁽ⁿᵒʳᵐᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵐ⁾


нормалізуєте

⁽ⁿᵒʳᵐᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du présent de нормалізува́ти.


нормалізують

Troisième personne du pluriel du présent de нормалізува́ти.


нормалізуватиму

⁽ⁿᵒʳᵐᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵘ⁾

Première personne du singulier du futur de нормалізува́ти.


нормалізуватимеш

Deuxième personne du singulier du futur de нормалізува́ти.


нормалізуватиме

⁽ⁿᵒʳᵐᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉ⁾

Troisième personne du singulier du futur de нормалізува́ти.


нормалізуватимемо

⁽ⁿᵒʳᵐᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du futur de нормалізува́ти.


нормалізуватимем

⁽ⁿᵒʳᵐᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐ⁾


нормалізуватимете

⁽ⁿᵒʳᵐᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de нормалізува́ти.


нормалізуватимуть

Troisième personne du pluriel du futur de нормалізува́ти.


нормалізував

⁽ⁿᵒʳᵐᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵛ⁾

Passé masculin singulier de нормалізува́ти.


нормалізувала

⁽ⁿᵒʳᵐᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵃ⁾

Passé féminin singulier de нормалізува́ти.


нормалізувало

⁽ⁿᵒʳᵐᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵒ⁾

Passé neutre singulier de нормалізува́ти.


нормалізували

⁽ⁿᵒʳᵐᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡʸ⁾

Passé pluriel de нормалізува́ти.


нормалізуй

Deuxième personne du singulier de l’impératif de нормалізува́ти.


нормалізуймо

Première personne du pluriel de l’impératif de нормалізува́ти.


нормалізуйте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de нормалізува́ти.


нормалізуючи

Gérondif présent de нормалізува́ти.


нормалізовано

⁽ⁿᵒʳᵐᵃˡⁱᶻᵒᵛᵃⁿᵒ⁾


нормалізувавши

Gérondif passé de нормалізува́ти.


нормалізуватися

Verbedérivé de нормалізувати (« normaliser »), avec le suffixe -ся.

нормалізува́тися normalizuvatysja \Prononciation ?\ perfectif et imperfectif impersonnel intransitif pronominal de type 2a


нормалізується

Troisième personne du singulier du présent de нормалізува́тися.


нормалізуються

Troisième personne du pluriel du présent de нормалізува́тися.


нормалізуватиметься

Troisième personne du singulier du futur de нормалізува́тися.


нормалізуватимуться

Troisième personne du pluriel du futur de нормалізува́тися.


нормалізувався

⁽ⁿᵒʳᵐᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵛˢʲᵃ⁾

Passé masculin singulier de нормалізува́тися.


нормалізувалася

⁽ⁿᵒʳᵐᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵃˢʲᵃ⁾

Passé féminin singulier de нормалізува́тися.


нормалізувалося

⁽ⁿᵒʳᵐᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵒˢʲᵃ⁾

Passé neutre singulier de нормалізува́тися.


нормалізувалися

⁽ⁿᵒʳᵐᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡʸˢʲᵃ⁾

Passé pluriel de нормалізува́тися.


нормалізувались

Passé pluriel de нормалізува́тися.


нормалізувавшись

Gérondif passé de нормалізува́тися.


нормувати

Verbedérivé de норма (« norme »), avec le suffixe -увати.

нормува́ти normuvaty \Prononciation ?\ perfectif et imperfectif transitif de type 2a

Normaliser (dans le sens de donner une norme à quelque chose).


нормую

Première personne du singulier du présent de нормува́ти.


нормуєш

Deuxième personne du singulier du présent de нормува́ти.


нормує

Troisième personne du singulier du présent de нормува́ти.


нормуємо

Première personne du pluriel du présent de нормува́ти.


нормуєте

Deuxième personne du pluriel du présent de нормува́ти.


нормують

Troisième personne du pluriel du présent de нормува́ти.


нормуватиму

⁽ⁿᵒʳᵐᵘᵛᵃᵗʸᵐᵘ⁾

Première personne du singulier du futur de нормува́ти.


нормуватимеш

Deuxième personne du singulier du futur de нормува́ти.


нормуватиме

⁽ⁿᵒʳᵐᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉ⁾

Troisième personne du singulier du futur de нормува́ти.


нормуватимемо

⁽ⁿᵒʳᵐᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du futur de нормува́ти.


нормуватимем

⁽ⁿᵒʳᵐᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐ⁾


нормуватимете

⁽ⁿᵒʳᵐᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de нормува́ти.


нормуватимуть

Troisième personne du pluriel du futur de нормува́ти.


нормуй

Deuxième personne du singulier de l’impératif de нормува́ти.


нормуймо

Première personne du pluriel de l’impératif de нормува́ти.


нормуйте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de нормува́ти.


нормуватися

Verbedérivé de нормувати (« normaliser »), avec le suffixe -ся.

нормува́тися normuvatysja \Prononciation ?\ perfectif et imperfectif impersonnel intransitif pronominal de type 2a


нормується

Troisième personne du singulier du présent de нормува́тися.


нормуються

Troisième personne du pluriel du présent de нормува́тися.


нормуватиметься

Troisième personne du singulier du futur de нормува́тися.


нормуватимуться

Troisième personne du pluriel du futur de нормува́тися.


нормувався

⁽ⁿᵒʳᵐᵘᵛᵃᵛˢʲᵃ⁾

Passé masculin singulier de нормува́тися.


нормувалася

⁽ⁿᵒʳᵐᵘᵛᵃˡᵃˢʲᵃ⁾

Passé féminin singulier de нормува́тися.


нормувалося

⁽ⁿᵒʳᵐᵘᵛᵃˡᵒˢʲᵃ⁾


нормувалися

⁽ⁿᵒʳᵐᵘᵛᵃˡʸˢʲᵃ⁾


нормувавшись

Gérondif passé de нормува́тися.


деколонізувати

Verbedérivé de колонізувати (« coloniser »), avec le préfixe де- (« dé- »).

деколонізува́ти dekolonizuvaty \Prononciation ?\ perfectif et imperfectif transitif de type 2a


деколонізую

⁽ᵈᵉᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘʲᵘ⁾

Première personne du singulier du présent de деколонізува́ти.


деколонізуєш

Deuxième personne du singulier du présent de деколонізува́ти.


деколонізує

⁽ᵈᵉᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘʲᵉ⁾

Troisième personne du singulier du présent de деколонізува́ти.


деколонізуємо

⁽ᵈᵉᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘʲᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du présent de деколонізува́ти.


деколонізуєм

⁽ᵈᵉᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘʲᵉᵐ⁾


деколонізуєте

⁽ᵈᵉᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘʲᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du présent de деколонізува́ти.


деколонізують

Troisième personne du pluriel du présent de деколонізува́ти.


деколонізуватиму

⁽ᵈᵉᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵘ⁾

Première personne du singulier du futur de деколонізува́ти.


деколонізуватимеш

Deuxième personne du singulier du futur de деколонізува́ти.


деколонізуватиме

⁽ᵈᵉᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉ⁾

Troisième personne du singulier du futur de деколонізува́ти.


деколонізуватимемо

⁽ᵈᵉᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du futur de деколонізува́ти.


деколонізуватимем

⁽ᵈᵉᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐ⁾


деколонізуватимете

⁽ᵈᵉᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de деколонізува́ти.


деколонізуватимуть

Troisième personne du pluriel du futur de деколонізува́ти.


деколонізував

⁽ᵈᵉᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘᵛᵃᵛ⁾

Passé masculin singulier de деколонізува́ти.


деколонізувала

⁽ᵈᵉᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘᵛᵃˡᵃ⁾

Passé féminin singulier de деколонізува́ти.


деколонізувало

⁽ᵈᵉᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘᵛᵃˡᵒ⁾

Passé neutre singulier de деколонізува́ти.


деколонізували

⁽ᵈᵉᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘᵛᵃˡʸ⁾

Passé pluriel de деколонізува́ти.


деколонізуй

Deuxième personne du singulier de l’impératif de деколонізува́ти.


деколонізуймо

Première personne du pluriel de l’impératif de деколонізува́ти.


деколонізуйте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de деколонізува́ти.


деколонізуючи

Gérondif présent de деколонізува́ти.


деколонізовано

⁽ᵈᵉᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵒᵛᵃⁿᵒ⁾


деколонізувавши

Gérondif passé de деколонізува́ти.


колонізувати

Verbedérivé de колонія (« colonie »), avec le suffixe -ізувати.

kɔɫɔnʲizʊˈʋate

Uk-колонізувати.ogg

колонізува́ти kolonizuvaty \kɔɫɔnʲizʊˈʋate\ perfectif et imperfectif transitif de type 2a


колонізую

⁽ᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘʲᵘ⁾

Première personne du singulier du présent de колонізува́ти.


колонізуєш

Deuxième personne du singulier du présent de колонізува́ти.


колонізує

⁽ᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘʲᵉ⁾

Troisième personne du singulier du présent de колонізува́ти.


колонізуємо

⁽ᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘʲᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du présent de колонізува́ти.


колонізуєм

⁽ᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘʲᵉᵐ⁾


колонізуєте

⁽ᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘʲᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du présent de колонізува́ти.


колонізують

Troisième personne du pluriel du présent de колонізува́ти.


колонізуватиму

⁽ᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵘ⁾

Première personne du singulier du futur de колонізува́ти.


колонізуватимеш

Deuxième personne du singulier du futur de колонізува́ти.


колонізуватиме

⁽ᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉ⁾

Troisième personne du singulier du futur de колонізува́ти.


колонізуватимемо

⁽ᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du futur de колонізува́ти.


колонізуватимем

⁽ᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐ⁾


колонізуватимете

⁽ᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de колонізува́ти.


колонізуватимуть

Troisième personne du pluriel du futur de колонізува́ти.


колонізував

⁽ᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘᵛᵃᵛ⁾

Passé masculin singulier de колонізува́ти.


колонізувала

⁽ᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘᵛᵃˡᵃ⁾

Passé féminin singulier de колонізува́ти.


колонізувало

⁽ᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘᵛᵃˡᵒ⁾

Passé neutre singulier de колонізува́ти.


колонізували

⁽ᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘᵛᵃˡʸ⁾

Passé pluriel de колонізува́ти.


колонізуй

Deuxième personne du singulier de l’impératif de колонізува́ти.


колонізуймо

Première personne du pluriel de l’impératif de колонізува́ти.


колонізуйте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de колонізува́ти.


колонізовано

⁽ᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵒᵛᵃⁿᵒ⁾


колонізувавши

Gérondif passé de колонізува́ти.


колонізуватися

Verbedérivé de колонізувати (« coloniser »), avec le suffixe -ся.

колонізува́тися kolonizuvatysja \Prononciation ?\ perfectif et imperfectif impersonnel intransitif pronominal de type 2a


колонізується

Troisième personne du singulier du présent de колонізува́тися.


колонізуються

Troisième personne du pluriel du présent de колонізува́тися.


колонізуватиметься

Troisième personne du singulier du futur de колонізува́тися.


колонізуватимуться

Troisième personne du pluriel du futur de колонізува́тися.


колонізувався

⁽ᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘᵛᵃᵛˢʲᵃ⁾

Passé masculin singulier de колонізува́тися.


колонізувалася

⁽ᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘᵛᵃˡᵃˢʲᵃ⁾

Passé féminin singulier de колонізува́тися.


колонізувалося

⁽ᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘᵛᵃˡᵒˢʲᵃ⁾

Passé neutre singulier de колонізува́тися.


колонізувалися

⁽ᵏᵒˡᵒⁿⁱᶻᵘᵛᵃˡʸˢʲᵃ⁾

Passé pluriel de колонізува́тися.


колонізувались

Passé pluriel de колонізува́тися.


колонізуючись

Gérondif présent de колонізува́тися.


колонізувавшись

Gérondif passé de колонізува́тися.


деморалізувати

Verbedérivé de моралізувати (« moraliser »), avec le préfixe де- (« dé- »).

деморалізувати demoralizuvaty \demɔrɐlʲizʊˈʋate\ perfectif et imperfectif transitif de type 2a


деморалізую

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘʲᵘ⁾

Première personne du singulier du présent de деморалізувати.


деморалізуєш

Deuxième personne du singulier du présent de деморалізувати.


деморалізує

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘʲᵉ⁾

Troisième personne du singulier du présent de деморалізувати.


деморалізуємо

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du présent de деморалізувати.


деморалізуєм

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵐ⁾


деморалізуєте

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du présent de деморалізувати.


деморалізують

Troisième personne du pluriel du présent de деморалізувати.


деморалізуватиму

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵘ⁾

Première personne du singulier du futur de деморалізувати.


деморалізуватимеш

Deuxième personne du singulier du futur de деморалізувати.


деморалізуватиме

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉ⁾

Troisième personne du singulier du futur de деморалізувати.


деморалізуватимемо

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du futur de деморалізувати.


деморалізуватимем

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐ⁾


деморалізуватимете

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de деморалізувати.


деморалізуватимуть

Troisième personne du pluriel du futur de деморалізувати.


деморалізував

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵛ⁾

Passé masculin singulier de деморалізувати.


деморалізувала

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵃ⁾

Passé féminin singulier de деморалізувати.


деморалізувало

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵒ⁾

Passé neutre singulier de деморалізувати.


деморалізували

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡʸ⁾

Passé pluriel de деморалізувати.


деморалізуй

Deuxième personne du singulier de l’impératif de деморалізувати.


деморалізуймо

Première personne du pluriel de l’impératif de деморалізувати.


деморалізуйте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de деморалізувати.


деморалізуючи

Gérondif présent de деморалізувати.


деморалізовано

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵒᵛᵃⁿᵒ⁾


деморалізувавши

Gérondif passé de деморалізувати.


деморалізуватися

Verbedérivé de моралізувати (« moraliser »), avec le préfixe де- (« dé- ») et le suffixe -ся.

LL-Q8798 (ukr)-Tohaomg-деморалізуватися.wav

деморалізува́тися demoralizuvatysja \Prononciation ?\ perfectif et imperfectif intransitif pronominal de type 2a

Être démoralisé (sens passif), se démoraliser, dégénérer.


деморалізуюся

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘʲᵘˢʲᵃ⁾

Première personne du singulier du présent de деморалізува́тися.


деморалізуєшся

Deuxième personne du singulier du présent de деморалізува́тися.


деморалізується

Troisième personne du singulier du présent de деморалізува́тися.


деморалізуємося

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵐᵒˢʲᵃ⁾

Première personne du pluriel du présent de деморалізува́тися.


деморалізуємся

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵐˢʲᵃ⁾


деморалізуєтеся

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵗᵉˢʲᵃ⁾

Deuxième personne du pluriel du présent de деморалізува́тися.


деморалізуються

Troisième personne du pluriel du présent de деморалізува́тися.


деморалізуватимуся

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵘˢʲᵃ⁾

Première personne du singulier du futur de деморалізува́тися.


деморалізуватимешся

Deuxième personne du singulier du futur de деморалізува́тися.


деморалізуватиметься

Troisième personne du singulier du futur de деморалізува́тися.

fr-деморалізуватиметься-uk-verb-7YfsO~no


деморалізуватимемося

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐᵒˢʲᵃ⁾

Première personne du pluriel du futur de деморалізува́тися.

fr-деморалізуватимемося-uk-verb-9LFCsrow


деморалізуватимемось

fr-деморалізуватимемось-uk-verb-9LFCsrow


деморалізуватимемся

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐˢʲᵃ⁾


деморалізуватиметеся

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵗᵉˢʲᵃ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de деморалізува́тися.

fr-деморалізуватиметеся-uk-verb-E7qQSC6X


деморалізуватиметесь

fr-деморалізуватиметесь-uk-verb-E7qQSC6X


деморалізуватимуться

Troisième personne du pluriel du futur de деморалізува́тися.

fr-деморалізуватимуться-uk-verb-fIK5Z7WI


деморалізувався

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵛˢʲᵃ⁾

Passé masculin singulier de деморалізува́тися.


деморалізувалася

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵃˢʲᵃ⁾

Passé féminin singulier de деморалізува́тися.


деморалізувалося

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵒˢʲᵃ⁾

Passé neutre singulier de деморалізува́тися.


деморалізувалися

⁽ᵈᵉᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡʸˢʲᵃ⁾

Passé pluriel de деморалізува́тися.


деморалізувались

Passé pluriel de деморалізува́тися.


деморалізуйся

Deuxième personne du singulier de l’impératif de деморалізува́тися.


деморалізуймося

Première personne du pluriel de l’impératif de деморалізува́тися.


деморалізуйтеся

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de деморалізува́тися.


деморалізуючись

Gérondif présent de деморалізува́тися.


деморалізувавшись

Gérondif passé de деморалізува́тися.


моралізувати

Verbedérivé de мораль (« morale »), avec le suffixe -ізувати.

моралізува́ти moralizuvaty \Prononciation ?\ imperfectif transitif de type 2a


моралізую

⁽ᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘʲᵘ⁾

Première personne du singulier du présent de моралізува́ти.


моралізуєш

Deuxième personne du singulier du présent de моралізува́ти.


моралізує

⁽ᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘʲᵉ⁾

Troisième personne du singulier du présent de моралізува́ти.


моралізуємо

⁽ᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du présent de моралізува́ти.


моралізуєм

⁽ᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵐ⁾


моралізуєте

⁽ᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du présent de моралізува́ти.


моралізують

Troisième personne du pluriel du présent de моралізува́ти.


моралізуватиму

⁽ᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵘ⁾

Première personne du singulier du futur de моралізува́ти.


моралізуватимеш

Deuxième personne du singulier du futur de моралізува́ти.


моралізуватиме

⁽ᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉ⁾

Troisième personne du singulier du futur de моралізува́ти.


моралізуватимемо

⁽ᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du futur de моралізува́ти.


моралізуватимем

⁽ᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐ⁾


моралізуватимете

⁽ᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de моралізува́ти.


моралізуватимуть

Troisième personne du pluriel du futur de моралізува́ти.


моралізував

⁽ᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵛ⁾

Passé masculin singulier de моралізува́ти.


моралізувала

⁽ᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵃ⁾

Passé féminin singulier de моралізува́ти.


моралізувало

⁽ᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵒ⁾

Passé neutre singulier de моралізува́ти.


моралізували

⁽ᵐᵒʳᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡʸ⁾

Passé pluriel de моралізува́ти.


моралізуй

Deuxième personne du singulier de l’impératif de моралізува́ти.


моралізуймо

Première personne du pluriel de l’impératif de моралізува́ти.


моралізуйте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de моралізува́ти.


моралізувавши

Gérondif passé de моралізува́ти.


денаціоналізувати

Verbedérivé de націоналізувати (« nationaliser »), avec le préfixe де- (« dé- »).

LL-Q8798 (ukr)-Tohaomg-денаціоналізувати.wav

денаціоналізува́ти denatsionalizuvaty \Prononciation ?\ perfectif et imperfectif transitif de type 2a

Dénationaliser (enlever la nationalité d’une personne).

Privatiser (en parlant d'une entreprise).


денаціоналізую

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘʲᵘ⁾

Première personne du singulier du présent de денаціоналізува́ти.


денаціоналізуєш

Deuxième personne du singulier du présent de денаціоналізува́ти.


денаціоналізує

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘʲᵉ⁾

Troisième personne du singulier du présent de денаціоналізува́ти.


денаціоналізуємо

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du présent de денаціоналізува́ти.


денаціоналізуєм

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵐ⁾


денаціоналізуєте

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du présent de денаціоналізува́ти.


денаціоналізують

Troisième personne du pluriel du présent de денаціоналізува́ти.


денаціоналізуватиму

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵘ⁾

Première personne du singulier du futur de денаціоналізува́ти.


денаціоналізуватимеш

Deuxième personne du singulier du futur de денаціоналізува́ти.

fr-денаціоналізуватимеш-uk-verb-f30-bOw9


денаціоналізуватиме

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉ⁾

Troisième personne du singulier du futur de денаціоналізува́ти.


денаціоналізуватимемо

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du futur de денаціоналізува́ти.

fr-денаціоналізуватимемо-uk-verb-EYMCG2mh


денаціоналізуватимем

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐ⁾

fr-денаціоналізуватимем-uk-verb-EYMCG2mh


денаціоналізуватимете

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de денаціоналізува́ти.

fr-денаціоналізуватимете-uk-verb-Uqa3Nrvv


денаціоналізуватимуть

Troisième personne du pluriel du futur de денаціоналізува́ти.

fr-денаціоналізуватимуть-uk-verb-DSuerN-7


денаціоналізував

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵛ⁾

Passé masculin singulier de денаціоналізува́ти.


денаціоналізувала

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵃ⁾

Passé féminin singulier de денаціоналізува́ти.


денаціоналізувало

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵒ⁾

Passé neutre singulier de денаціоналізува́ти.


денаціоналізували

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡʸ⁾

Passé pluriel de денаціоналізува́ти.


денаціоналізуй

Deuxième personne du singulier de l’impératif de денаціоналізува́ти.


денаціоналізуймо

Première personne du pluriel de l’impératif de денаціоналізува́ти.


денаціоналізуйте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de денаціоналізува́ти.


денаціоналізуючи

Gérondif présent de денаціоналізува́ти.


денаціоналізовано

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵒᵛᵃⁿᵒ⁾

Participe adverbial de денаціоналізува́ти.


денаціоналізувавши

Gérondif passé de денаціоналізува́ти.


денаціоналізуватися

Verbedérivé de націоналізувати (« nationaliser »), avec le préfixe де- (« dé- ») et le suffixe -ся.

денаціоналізува́тися denatsionalizuvatysja \Prononciation ?\ perfectif et imperfectif intransitif pronominal de type 2a

Être dénationalisé (sens passif), en parlant d'une personne.

Être privatisé (sens passif) : en parlant d'une entreprise.


денаціоналізуюся

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘʲᵘˢʲᵃ⁾

Première personne du singulier du présent de денаціоналізува́тися.


денаціоналізуєшся

Deuxième personne du singulier du présent de денаціоналізува́тися.


денаціоналізується

Troisième personne du singulier du présent de денаціоналізува́тися.


денаціоналізуємося

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵐᵒˢʲᵃ⁾

Première personne du pluriel du présent de денаціоналізува́тися.


денаціоналізуємся

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵐˢʲᵃ⁾


денаціоналізуєтеся

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵗᵉˢʲᵃ⁾

Deuxième personne du pluriel du présent de денаціоналізува́тися.


денаціоналізуються

Troisième personne du pluriel du présent de денаціоналізува́тися.


денаціоналізуватимуся

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵘˢʲᵃ⁾

Première personne du singulier du futur de денаціоналізува́тися.

fr-денаціоналізуватимуся-uk-verb-Fy-mhax5


денаціоналізуватимусь

fr-денаціоналізуватимусь-uk-verb-Fy-mhax5


денаціоналізуватимешся

Deuxième personne du singulier du futur de денаціоналізува́тися.

fr-денаціоналізуватимешся-uk-verb-j-Tngm7D


денаціоналізуватиметься

Troisième personne du singulier du futur de денаціоналізува́тися.

fr-денаціоналізуватиметься-uk-verb-CF~Cg6Oi


денаціоналізуватимемося

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐᵒˢʲᵃ⁾

Première personne du pluriel du futur de денаціоналізува́тися.

fr-денаціоналізуватимемося-uk-verb-yZMU9Uea


денаціоналізуватимемось

fr-денаціоналізуватимемось-uk-verb-yZMU9Uea


денаціоналізуватимемся

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐˢʲᵃ⁾

fr-денаціоналізуватимемся-uk-verb-yZMU9Uea


денаціоналізуватиметеся

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵗᵉˢʲᵃ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de денаціоналізува́тися.

fr-денаціоналізуватиметеся-uk-verb-WSnU3ng5


денаціоналізуватиметесь

fr-денаціоналізуватиметесь-uk-verb-WSnU3ng5


денаціоналізуватимуться

Troisième personne du pluriel du futur de денаціоналізува́тися.

fr-денаціоналізуватимуться-uk-verb-b0v-aQTK


денаціоналізувався

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵛˢʲᵃ⁾

Passé masculin singulier de денаціоналізува́тися.


денаціоналізувалася

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵃˢʲᵃ⁾

Passé féminin singulier de денаціоналізува́тися.


денаціоналізувалося

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵒˢʲᵃ⁾

Passé neutre singulier de денаціоналізува́тися.


денаціоналізувалися

⁽ᵈᵉⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡʸˢʲᵃ⁾

Passé pluriel de денаціоналізува́тися.


денаціоналізувались

Passé pluriel de денаціоналізува́тися.


денаціоналізуйся

Deuxième personne du singulier de l’impératif de денаціоналізува́тися.


денаціоналізуймося

Première personne du pluriel de l’impératif de денаціоналізува́тися.


денаціоналізуйтеся

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de денаціоналізува́тися.


денаціоналізуючись

Gérondif présent de денаціоналізува́тися.


денаціоналізувавшись

Gérondif passé de денаціоналізува́тися.

fr-денаціоналізувавшись-uk-verb-8yAt2Czs


інтернаціоналізувати

Verbedérivé de націоналізувати (« nationaliser »), avec le préfixe інтер- (« inter- »).

інтернаціоналізува́ти internatsionalizuvaty \Prononciation ?\ perfectif et imperfectif transitif de type 2a

fr-інтернаціоналізувати-uk-verb-iNswNeSB


інтернаціоналізую

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘʲᵘ⁾

Première personne du singulier du présent de інтернаціоналізува́ти.


інтернаціоналізуєш

Deuxième personne du singulier du présent de інтернаціоналізува́ти.


інтернаціоналізує

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘʲᵉ⁾

Troisième personne du singulier du présent de інтернаціоналізува́ти.


інтернаціоналізуємо

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du présent de інтернаціоналізува́ти.


інтернаціоналізуєм

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵐ⁾


інтернаціоналізуєте

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du présent de інтернаціоналізува́ти.


інтернаціоналізують

Troisième personne du pluriel du présent de інтернаціоналізува́ти.


інтернаціоналізуватиму

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵘ⁾

Première personne du singulier du futur de інтернаціоналізува́ти.

fr-інтернаціоналізуватиму-uk-verb-iQGGLdFI


інтернаціоналізуватимеш

Deuxième personne du singulier du futur de інтернаціоналізува́ти.

fr-інтернаціоналізуватимеш-uk-verb-ME45WqCi


інтернаціоналізуватиме

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉ⁾

Troisième personne du singulier du futur de інтернаціоналізува́ти.

fr-інтернаціоналізуватиме-uk-verb-N288hXEr


інтернаціоналізуватимемо

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du futur de інтернаціоналізува́ти.

fr-інтернаціоналізуватимемо-uk-verb-aNBmDPoq


інтернаціоналізуватимем

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐ⁾

fr-інтернаціоналізуватимем-uk-verb-aNBmDPoq


інтернаціоналізуватимете

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de інтернаціоналізува́ти.

fr-інтернаціоналізуватимете-uk-verb-qo798UTK


інтернаціоналізуватимуть

Troisième personne du pluriel du futur de інтернаціоналізува́ти.

fr-інтернаціоналізуватимуть-uk-verb-u~IN4pm9


інтернаціоналізував

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵛ⁾

Passé masculin singulier de інтернаціоналізува́ти.


інтернаціоналізувала

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵃ⁾

Passé féminin singulier de інтернаціоналізува́ти.

fr-інтернаціоналізувала-uk-verb-Kk~0AMl8


інтернаціоналізувало

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵒ⁾

Passé neutre singulier de інтернаціоналізува́ти.

fr-інтернаціоналізувало-uk-verb-Ko6wb46R


інтернаціоналізували

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡʸ⁾

Passé pluriel de інтернаціоналізува́ти.

fr-інтернаціоналізували-uk-verb-tZcF0Qy3


інтернаціоналізуй

Deuxième personne du singulier de l’impératif de інтернаціоналізува́ти.


інтернаціоналізуймо

Première personne du pluriel de l’impératif de інтернаціоналізува́ти.


інтернаціоналізуйте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de інтернаціоналізува́ти.


інтернаціоналізуючи

Gérondif présent de інтернаціоналізува́ти.


інтернаціоналізовано

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵒᵛᵃⁿᵒ⁾

Participe adverbial de інтернаціоналізува́ти.

fr-інтернаціоналізовано-uk-verb-JKR4YTK7


інтернаціоналізувавши

Gérondif passé de інтернаціоналізува́ти.

fr-інтернаціоналізувавши-uk-verb-eXk1~m~0


інтернаціоналізуватися

Verbedérivé de націоналізувати (« nationaliser »), avec le préfixe інтер- (« inter- ») et le suffixe -ся.

інтернаціоналізува́тися internatsionalizuvatysja \Prononciation ?\ perfectif et imperfectif intransitif pronominal de type 2a

fr-інтернаціоналізуватися-uk-verb-K4dU3Nlz


інтернаціоналізуюся

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘʲᵘˢʲᵃ⁾

Première personne du singulier du présent de інтернаціоналізува́тися.


інтернаціоналізуєшся

Deuxième personne du singulier du présent de інтернаціоналізува́тися.

fr-інтернаціоналізуєшся-uk-verb-tj39AwAQ


інтернаціоналізується

Troisième personne du singulier du présent de інтернаціоналізува́тися.

fr-інтернаціоналізується-uk-verb-WdxElwqP


інтернаціоналізуємося

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵐᵒˢʲᵃ⁾

Première personne du pluriel du présent de інтернаціоналізува́тися.

fr-інтернаціоналізуємося-uk-verb-Eu0C22ad


інтернаціоналізуємось

fr-інтернаціоналізуємось-uk-verb-Eu0C22ad


інтернаціоналізуємся

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵐˢʲᵃ⁾

fr-інтернаціоналізуємся-uk-verb-Eu0C22ad


інтернаціоналізуєтеся

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵗᵉˢʲᵃ⁾

Deuxième personne du pluriel du présent de інтернаціоналізува́тися.

fr-інтернаціоналізуєтеся-uk-verb-WVOWExFf


інтернаціоналізуєтесь

fr-інтернаціоналізуєтесь-uk-verb-WVOWExFf


інтернаціоналізуються

Troisième personne du pluriel du présent de інтернаціоналізува́тися.

fr-інтернаціоналізуються-uk-verb-SlM7rEpS


інтернаціоналізуватимуся

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵘˢʲᵃ⁾

Première personne du singulier du futur de інтернаціоналізува́тися.

fr-інтернаціоналізуватимуся-uk-verb-mz9085Gx


інтернаціоналізуватимусь

fr-інтернаціоналізуватимусь-uk-verb-mz9085Gx


інтернаціоналізуватимешся

Deuxième personne du singulier du futur de інтернаціоналізува́тися.

fr-інтернаціоналізуватимешся-uk-verb-l7TpcRqZ


інтернаціоналізуватиметься

Troisième personne du singulier du futur de інтернаціоналізува́тися.

fr-інтернаціоналізуватиметься-uk-verb-RCqsVFGJ


інтернаціоналізуватимемося

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐᵒˢʲᵃ⁾

Première personne du pluriel du futur de інтернаціоналізува́тися.

fr-інтернаціоналізуватимемося-uk-verb-vQ4UegHJ


інтернаціоналізуватимемось

fr-інтернаціоналізуватимемось-uk-verb-vQ4UegHJ


інтернаціоналізуватимемся

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐˢʲᵃ⁾

fr-інтернаціоналізуватимемся-uk-verb-vQ4UegHJ


інтернаціоналізуватиметеся

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵗᵉˢʲᵃ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de інтернаціоналізува́тися.

fr-інтернаціоналізуватиметеся-uk-verb-J1vQ56zO


інтернаціоналізуватиметесь

fr-інтернаціоналізуватиметесь-uk-verb-J1vQ56zO


інтернаціоналізуватимуться

Troisième personne du pluriel du futur de інтернаціоналізува́тися.

fr-інтернаціоналізуватимуться-uk-verb-~FDS5USO


інтернаціоналізувався

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵛˢʲᵃ⁾

Passé masculin singulier de інтернаціоналізува́тися.

fr-інтернаціоналізувався-uk-verb-vajcb~Bo


інтернаціоналізувавсь

fr-інтернаціоналізувавсь-uk-verb-vajcb~Bo


інтернаціоналізувалася

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵃˢʲᵃ⁾

Passé féminin singulier de інтернаціоналізува́тися.

fr-інтернаціоналізувалася-uk-verb-N216sqUW


інтернаціоналізувалась

fr-інтернаціоналізувалась-uk-verb-N216sqUW


інтернаціоналізувалося

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵒˢʲᵃ⁾

Passé neutre singulier de інтернаціоналізува́тися.

fr-інтернаціоналізувалося-uk-verb-PA82PJkR


інтернаціоналізувалось

fr-інтернаціоналізувалось-uk-verb-PA82PJkR


інтернаціоналізувалися

⁽ⁱⁿᵗᵉʳⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡʸˢʲᵃ⁾

Passé pluriel de інтернаціоналізува́тися.

fr-інтернаціоналізувалися-uk-verb-09-A6uYq


інтернаціоналізувались

fr-інтернаціоналізувались-uk-verb-09-A6uYq


інтернаціоналізуйся

Deuxième personne du singulier de l’impératif de інтернаціоналізува́тися.


інтернаціоналізуймося

Première personne du pluriel de l’impératif de інтернаціоналізува́тися.

fr-інтернаціоналізуймося-uk-verb-vU2-1usv


інтернаціоналізуймось

fr-інтернаціоналізуймось-uk-verb-vU2-1usv


інтернаціоналізуйтеся

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de інтернаціоналізува́тися.

fr-інтернаціоналізуйтеся-uk-verb-MsatP4Z8


інтернаціоналізуйтесь

fr-інтернаціоналізуйтесь-uk-verb-MsatP4Z8


інтернаціоналізуючись

Gérondif présent de інтернаціоналізува́тися.

fr-інтернаціоналізуючись-uk-verb-yXpq66P8


інтернаціоналізувавшись

Gérondif passé de інтернаціоналізува́тися.

fr-інтернаціоналізувавшись-uk-verb-T~axhBaI


інтегрувати

Du français intégrer avec le suffixe -увати.

інтегрува́ти intehruvaty \inteɦrʊˈʋate\ perfectif et imperfectif transitif de type 2a


інтегрую

Première personne du singulier du présent de інтегрува́ти.


інтегруєш

Deuxième personne du singulier du présent de інтегрува́ти.


інтегрує

Troisième personne du singulier du présent de інтегрува́ти.


інтегруємо

⁽ⁱⁿᵗᵉʰʳᵘʲᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du présent de інтегрува́ти.


інтегруєм

⁽ⁱⁿᵗᵉʰʳᵘʲᵉᵐ⁾


інтегруєте

⁽ⁱⁿᵗᵉʰʳᵘʲᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du présent de інтегрува́ти.


інтегрують

Troisième personne du pluriel du présent de інтегрува́ти.


інтегруватиму

⁽ⁱⁿᵗᵉʰʳᵘᵛᵃᵗʸᵐᵘ⁾

Première personne du singulier du futur de інтегрува́ти.


інтегруватимеш

Deuxième personne du singulier du futur de інтегрува́ти.


інтегруватиме

⁽ⁱⁿᵗᵉʰʳᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉ⁾

Troisième personne du singulier du futur de інтегрува́ти.


інтегруватимемо

⁽ⁱⁿᵗᵉʰʳᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du futur de інтегрува́ти.


інтегруватимем

⁽ⁱⁿᵗᵉʰʳᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐ⁾


інтегруватимете

⁽ⁱⁿᵗᵉʰʳᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de інтегрува́ти.


інтегруватимуть

Troisième personne du pluriel du futur de інтегрува́ти.


інтегрував

⁽ⁱⁿᵗᵉʰʳᵘᵛᵃᵛ⁾

Passé masculin singulier de інтегрува́ти.


інтегрувала

⁽ⁱⁿᵗᵉʰʳᵘᵛᵃˡᵃ⁾

Passé féminin singulier de інтегрува́ти.


інтегрувало

⁽ⁱⁿᵗᵉʰʳᵘᵛᵃˡᵒ⁾


інтегрували

⁽ⁱⁿᵗᵉʰʳᵘᵛᵃˡʸ⁾


інтегруй

Deuxième personne du singulier de l’impératif de інтегрува́ти.


інтегруймо

Première personne du pluriel de l’impératif de інтегрува́ти.


інтегруйте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de інтегрува́ти.


інтегровано

⁽ⁱⁿᵗᵉʰʳᵒᵛᵃⁿᵒ⁾


інтегрувавши

Gérondif passé de інтегрува́ти.


націоналізувати

Verbedérivé de націонал (« national »), avec le suffixe -ізувати.

націоналізува́ти natsionalizuvaty \Prononciation ?\ perfectif et imperfectif transitif de type 2a / imperfectif[s] : націоналізо́вувати


націоналізую

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘʲᵘ⁾

Première personne du singulier du présent de націоналізува́ти.


націоналізуєш

Deuxième personne du singulier du présent de націоналізува́ти.


націоналізує

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘʲᵉ⁾

Troisième personne du singulier du présent de націоналізува́ти.


націоналізуємо

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du présent de націоналізува́ти.


націоналізуєм

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵐ⁾


націоналізуєте

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du présent de націоналізува́ти.


націоналізують

Troisième personne du pluriel du présent de націоналізува́ти.


націоналізуватиму

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵘ⁾

Première personne du singulier du futur de націоналізува́ти.


націоналізуватимеш

Deuxième personne du singulier du futur de націоналізува́ти.


націоналізуватиме

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉ⁾

Troisième personne du singulier du futur de націоналізува́ти.


націоналізуватимемо

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du futur de націоналізува́ти.


націоналізуватимем

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐ⁾


націоналізуватимете

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de націоналізува́ти.


націоналізуватимуть

Troisième personne du pluriel du futur de націоналізува́ти.


націоналізував

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵛ⁾

Passé masculin singulier de націоналізува́ти.


націоналізувала

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵃ⁾

Passé féminin singulier de націоналізува́ти.


націоналізувало

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵒ⁾

Passé neutre singulier de націоналізува́ти.


націоналізували

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡʸ⁾

Passé pluriel de націоналізува́ти.


націоналізуй

Deuxième personne du singulier de l’impératif de націоналізува́ти.


націоналізуймо

Première personne du pluriel de l’impératif de націоналізува́ти.


націоналізуйте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de націоналізува́ти.


націоналізуючи

Gérondif présent de націоналізува́ти.


націоналізовано

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵒᵛᵃⁿᵒ⁾

Participe adverbial de націоналізува́ти.


націоналізувавши

Gérondif passé de націоналізува́ти.


націоналізовувати

Verbedérivé de націонал (« national »), avec le suffixe -ізовувати.

націоналізо́вувати natsionalizovuvaty \Prononciation ?\ imperfectif transitif de type 2a / perfectif[s] : націоналізува́ти


націоналізовую

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵒᵛᵘʲᵘ⁾

Première personne du singulier du présent de націоналізо́вувати.


націоналізовуєш

Deuxième personne du singulier du présent de націоналізо́вувати.


націоналізовує

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵒᵛᵘʲᵉ⁾

Troisième personne du singulier du présent de націоналізо́вувати.


націоналізовуємо

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵒᵛᵘʲᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du présent de націоналізо́вувати.


націоналізовуєм

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵒᵛᵘʲᵉᵐ⁾


націоналізовуєте

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵒᵛᵘʲᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du présent de націоналізо́вувати.


націоналізовують

Troisième personne du pluriel du présent de націоналізо́вувати.


націоналізовуватиму

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵒᵛᵘᵛᵃᵗʸᵐᵘ⁾

Première personne du singulier du futur de націоналізо́вувати.


націоналізовуватимеш

Deuxième personne du singulier du futur de націоналізо́вувати.

fr-націоналізовуватимеш-uk-verb-ekAtHt4M


націоналізовуватиме

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵒᵛᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉ⁾

Troisième personne du singulier du futur de націоналізо́вувати.


націоналізовуватимемо

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵒᵛᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du futur de націоналізо́вувати.

fr-націоналізовуватимемо-uk-verb-cjV2PrFa


націоналізовуватимем

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵒᵛᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐ⁾

fr-націоналізовуватимем-uk-verb-cjV2PrFa


націоналізовуватимете

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵒᵛᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de націоналізо́вувати.

fr-націоналізовуватимете-uk-verb-pn5RV0NK


націоналізовуватимуть

Troisième personne du pluriel du futur de націоналізо́вувати.

fr-націоналізовуватимуть-uk-verb-lgrgmh~3


націоналізовував

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵒᵛᵘᵛᵃᵛ⁾

Passé masculin singulier de націоналізо́вувати.


націоналізовувала

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵒᵛᵘᵛᵃˡᵃ⁾

Passé féminin singulier de націоналізо́вувати.


націоналізовувало

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵒᵛᵘᵛᵃˡᵒ⁾

Passé neutre singulier de націоналізо́вувати.


націоналізовували

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵒᵛᵘᵛᵃˡʸ⁾

Passé pluriel de націоналізо́вувати.


націоналізовуй

Deuxième personne du singulier de l’impératif de націоналізо́вувати.


націоналізовуймо

Première personne du pluriel de l’impératif de націоналізо́вувати.


націоналізовуйте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de націоналізо́вувати.


націоналізовуючи

Gérondif présent de націоналізо́вувати.


націоналізовувавши

Gérondif passé de націоналізо́вувати.


націоналізуватися

Verbedérivé de націоналізувати (« nationaliser »), avec le suffixe -ся.

націоналізува́тися natsionalizuvatysja \Prononciation ?\ perfectif et imperfectif impersonnel intransitif pronominal de type 2a


націоналізується

Troisième personne du singulier du présent de націоналізува́тися.


націоналізуються

Troisième personne du pluriel du présent de націоналізува́тися.


націоналізуватиметься

Troisième personne du singulier du futur de націоналізува́тися.

fr-націоналізуватиметься-uk-verb-Dl5-3TXj


націоналізуватимуться

Troisième personne du pluriel du futur de націоналізува́тися.

fr-націоналізуватимуться-uk-verb-EMePmstd


націоналізувався

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵛˢʲᵃ⁾

Passé masculin singulier de націоналізува́тися.


націоналізувалася

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵃˢʲᵃ⁾

Passé féminin singulier de націоналізува́тися.


націоналізувалося

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵒˢʲᵃ⁾

Passé neutre singulier de націоналізува́тися.


націоналізувалися

⁽ⁿᵃᵗˢⁱᵒⁿᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡʸˢʲᵃ⁾

Passé pluriel de націоналізува́тися.


націоналізувались

Passé pluriel de націоналізува́тися.


націоналізуючись

Gérondif présent de націоналізува́тися.


націоналізувавшись

Gérondif passé de націоналізува́тися.


змішати

Verbedérivé de мішати (« mêler, mélanger »), avec le préfixe з- (« avec »).

Uk-змішати.ogg

зміша́ти zmišaty \zʲmʲiˈʃate\ perfectif transitif de type 1a / imperfectif[s] : змі́шувати

Brouiller (créer une discorde), embrouiller.


змішаю

Première personne du singulier du futur de зміша́ти.


змішаєш

Deuxième personne du singulier du futur de зміша́ти.


змішає

Troisième personne du singulier du futur de зміша́ти.


змішаємо

Première personne du pluriel du futur de зміша́ти.


змішаєте

Deuxième personne du pluriel du futur de зміша́ти.


змішають

Troisième personne du pluriel du futur de зміша́ти.


змішай

Deuxième personne du singulier de l’impératif de зміша́ти.


змішаймо

Première personne du pluriel de l’impératif de зміша́ти.


змішайте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de зміша́ти.


змішувати

Verbedérivé de змішати (« mélanger »), avec le suffixe -увати.

ˈzʲmʲiʃʊʋɐte

Uk-змішувати.ogg

змі́шувати zmišuvaty \ˈzʲmʲiʃʊʋɐte\ imperfectif transitif de type 2a / perfectif[s] : зміша́ти


змішую

Première personne du singulier du présent de змі́шувати.


змішуєш

Deuxième personne du singulier du présent de змі́шувати.


змішує

Troisième personne du singulier du présent de змі́шувати.


змішуємо

Première personne du pluriel du présent de змі́шувати.


змішуєте

Deuxième personne du pluriel du présent de змі́шувати.


змішують

Troisième personne du pluriel du présent de змі́шувати.


змішуватиму

Première personne du singulier du futur de змі́шувати.


змішуватимеш

Deuxième personne du singulier du futur de змі́шувати.


змішуватиме

Troisième personne du singulier du futur de змі́шувати.


змішуватимемо

Première personne du pluriel du futur de змі́шувати.


змішуватимете

Deuxième personne du pluriel du futur de змі́шувати.


змішуватимуть

Troisième personne du pluriel du futur de змі́шувати.


змішуй

Deuxième personne du singulier de l’impératif de змі́шувати.


змішуймо

Première personne du pluriel de l’impératif de змі́шувати.


змішуйте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de змі́шувати.


балувати

Verbedérivé de бал (« bal, fête »), avec le suffixe -увати.

Uk-балувати.ogg

Uk-балувати.ogg

ба́лувати baluvaty \ˈbaɫʊʋɐte\ imperfectif transitif de type 2a / perfectif[s] : розба́лувати


балувати

Uk-балувати.ogg

Uk-балувати.ogg

балува́ти baluvaty \bɐɫʊˈʋate\ imperfectif intransitif de type 2a


балуєш

Deuxième personne du singulier du présent de ба́лувати.


балуєш

Deuxième personne du singulier du présent de балува́ти.


балує

Troisième personne du singulier du présent de ба́лувати.


балує

Troisième personne du singulier du présent de балува́ти.


балуємо

Première personne du pluriel du présent de ба́лувати.


балуємо

Première personne du pluriel du présent de балува́ти.


балуєте

Deuxième personne du pluriel du présent de ба́лувати.


балуєте

Deuxième personne du pluriel du présent de балува́ти.


балують

Troisième personne du pluriel du présent de ба́лувати.


балують

Troisième personne du pluriel du présent de балува́ти.


балуватиму

⁽ᵇᵃˡᵘᵛᵃᵗʸᵐᵘ⁾

Première personne du singulier du futur de ба́лувати.


балуватиму

⁽ᵇᵃˡᵘᵛᵃᵗʸᵐᵘ⁾

Première personne du singulier du futur de балува́ти.


балуватимеш

Deuxième personne du singulier du futur de ба́лувати.


балуватимеш

Deuxième personne du singulier du futur de балува́ти.


балуватиме

⁽ᵇᵃˡᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉ⁾

Troisième personne du singulier du futur de ба́лувати.


балуватиме

⁽ᵇᵃˡᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉ⁾

Troisième personne du singulier du futur de балува́ти.


балуватимемо

⁽ᵇᵃˡᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du futur de ба́лувати.


балуватимемо

⁽ᵇᵃˡᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du futur de балува́ти.


балуватимем

⁽ᵇᵃˡᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐ⁾


балуватимем

⁽ᵇᵃˡᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐ⁾


балуватимете

⁽ᵇᵃˡᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de ба́лувати.


балуватимете

⁽ᵇᵃˡᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de балува́ти.


балуватимуть

Troisième personne du pluriel du futur de ба́лувати.


балуватимуть

Troisième personne du pluriel du futur de балува́ти.


балуймо

Première personne du pluriel de l’impératif de ба́лувати.


балуймо

Première personne du pluriel de l’impératif de балува́ти.


розбалувати

Verbedérivé de бал (« bal, fête »), avec le préfixe роз- et le suffixe -увати.

розба́лувати rozbaluvaty \Prononciation ?\ perfectif transitif de type 2a / imperfectif[s] : ба́лувати


розбалую

Première personne du singulier du futur de розба́лувати.


розбалуєш

Deuxième personne du singulier du futur de розба́лувати.


розбалує

Troisième personne du singulier du futur de розба́лувати.


розбалуємо

⁽ʳᵒᶻᵇᵃˡᵘʲᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du futur de розба́лувати.


розбалуєм

⁽ʳᵒᶻᵇᵃˡᵘʲᵉᵐ⁾


розбалуєте

⁽ʳᵒᶻᵇᵃˡᵘʲᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de розба́лувати.


розбалують

Troisième personne du pluriel du futur de розба́лувати.


розбалував

⁽ʳᵒᶻᵇᵃˡᵘᵛᵃᵛ⁾

Passé masculin singulier de розба́лувати.


розбалувала

⁽ʳᵒᶻᵇᵃˡᵘᵛᵃˡᵃ⁾

Passé féminin singulier de розба́лувати.


розбалувало

⁽ʳᵒᶻᵇᵃˡᵘᵛᵃˡᵒ⁾


розбалували

⁽ʳᵒᶻᵇᵃˡᵘᵛᵃˡʸ⁾


розбалуй

Deuxième personne du singulier de l’impératif de розба́лувати.


розбалуймо

Première personne du pluriel de l’impératif de розба́лувати.


розбалуйте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de розба́лувати.


розбалувано

⁽ʳᵒᶻᵇᵃˡᵘᵛᵃⁿᵒ⁾


розбалувавши

Gérondif passé de розба́лувати.


об’єднати

Verbedérivé de єдина (« seule, unique »), avec le préfixe об- (« par-dessus ») et le suffixe -ати.

Uk-об'єднати.ogg

об’єдна́ти ob’jednaty \ɔbjedˈnate\ perfectif transitif de type 1a / imperfectif[s] : об’є́днувати

Unir, unifier, englober, réunir, rassembler, joindre, consolider.


об’єднаю

Première personne du singulier du futur de об’єдна́ти.


об’єднаєш

Deuxième personne du singulier du futur de об’єдна́ти.


об’єднає

Troisième personne du singulier du futur de об’єдна́ти.


об’єднаємо

Première personne du pluriel du futur de об’єдна́ти.


об’єднаєте

Deuxième personne du pluriel du futur de об’єдна́ти.


об’єднають

Troisième personne du pluriel du futur de об’єдна́ти.


об’єднай

Deuxième personne du singulier de l’impératif de об’єдна́ти.


об’єднаймо

Première personne du pluriel de l’impératif de об’єдна́ти.


об’єднайте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de об’єдна́ти.


радикалізувати

Verbedérivé de радикал (« radical »), avec le suffixe -ізувати.

радикалізува́ти radykalizuvaty \rɐdekɐlʲizʊˈʋate\ perfectif et imperfectif transitif de type 2a


радикалізую

⁽ʳᵃᵈʸᵏᵃˡⁱᶻᵘʲᵘ⁾

Première personne du singulier du présent de радикалізува́ти.


радикалізуєш

Deuxième personne du singulier du présent de радикалізува́ти.


радикалізує

⁽ʳᵃᵈʸᵏᵃˡⁱᶻᵘʲᵉ⁾

Troisième personne du singulier du présent de радикалізува́ти.


радикалізуємо

⁽ʳᵃᵈʸᵏᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du présent de радикалізува́ти.


радикалізуєм

⁽ʳᵃᵈʸᵏᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵐ⁾


радикалізуєте

⁽ʳᵃᵈʸᵏᵃˡⁱᶻᵘʲᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du présent de радикалізува́ти.


радикалізують

Troisième personne du pluriel du présent de радикалізува́ти.


радикалізуватиму

⁽ʳᵃᵈʸᵏᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵘ⁾

Première personne du singulier du futur de радикалізува́ти.


радикалізуватимеш

Deuxième personne du singulier du futur de радикалізува́ти.


радикалізуватиме

⁽ʳᵃᵈʸᵏᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉ⁾

Troisième personne du singulier du futur de радикалізува́ти.


радикалізуватимемо

⁽ʳᵃᵈʸᵏᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐᵒ⁾

Première personne du pluriel du futur de радикалізува́ти.


радикалізуватимем

⁽ʳᵃᵈʸᵏᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵐ⁾


радикалізуватимете

⁽ʳᵃᵈʸᵏᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵗʸᵐᵉᵗᵉ⁾

Deuxième personne du pluriel du futur de радикалізува́ти.


радикалізуватимуть

Troisième personne du pluriel du futur de радикалізува́ти.


радикалізував

⁽ʳᵃᵈʸᵏᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵛ⁾

Passé masculin singulier de радикалізува́ти.


радикалізувала

⁽ʳᵃᵈʸᵏᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵃ⁾

Passé féminin singulier de радикалізува́ти.


радикалізувало

⁽ʳᵃᵈʸᵏᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵒ⁾

Passé neutre singulier de радикалізува́ти.


радикалізували

⁽ʳᵃᵈʸᵏᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡʸ⁾

Passé pluriel de радикалізува́ти.


радикалізуй

Deuxième personne du singulier de l’impératif de радикалізува́ти.


радикалізуймо

Première personne du pluriel de l’impératif de радикалізува́ти.


радикалізуйте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de радикалізува́ти.


радикалізуючи

Gérondif présent de радикалізува́ти.


радикалізовано

⁽ʳᵃᵈʸᵏᵃˡⁱᶻᵒᵛᵃⁿᵒ⁾


радикалізувавши

Gérondif passé de радикалізува́ти.


радикалізуватися

Verbedérivé de радикалізувати (« radicaliser »), avec le suffixe -ся.

радикалізува́тися radykalizuvatysja \Prononciation ?\ perfectif et imperfectif impersonnel intransitif pronominal de type 2a

Être radicalisé, se radicaliser (sens passif).


радикалізується

Troisième personne du singulier du présent de радикалізува́тися.


радикалізуються

Troisième personne du pluriel du présent de радикалізува́тися.


радикалізуватиметься

Troisième personne du singulier du futur de радикалізува́тися.

fr-радикалізуватиметься-uk-verb-vAewxNzh


радикалізуватимуться

Troisième personne du pluriel du futur de радикалізува́тися.

fr-радикалізуватимуться-uk-verb-eqNz4RHW


радикалізувався

⁽ʳᵃᵈʸᵏᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃᵛˢʲᵃ⁾

Passé masculin singulier de радикалізува́тися.


радикалізувалася

⁽ʳᵃᵈʸᵏᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵃˢʲᵃ⁾

Passé féminin singulier de радикалізува́тися.


радикалізувалося

⁽ʳᵃᵈʸᵏᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡᵒˢʲᵃ⁾

Passé neutre singulier de радикалізува́тися.


радикалізувалися

⁽ʳᵃᵈʸᵏᵃˡⁱᶻᵘᵛᵃˡʸˢʲᵃ⁾

Passé pluriel de радикалізува́тися.


радикалізувались

Passé pluriel de радикалізува́тися.


радикалізувавшись

Gérondif passé de радикалізува́тися.


радикальничати

радика́льничати radykalʹnytšaty \Prononciation ?\ imperfectif intransitif de type 1a


радикальничаю

Première personne du singulier du présent de радика́льничати.


радикальничаєш

Deuxième personne du singulier du présent de радика́льничати.


радикальничає

Troisième personne du singulier du présent de радика́льничати.


радикальничаємо

Première personne du pluriel du présent de радика́льничати.


радикальничаєте

Deuxième personne du pluriel du présent de радика́льничати.


радикальничають

Troisième personne du pluriel du présent de радика́льничати.


радикальничатиму

Première personne du singulier du futur de радика́льничати.


радикальничатимеш

Deuxième personne du singulier du futur de радика́льничати.


радикальничатиме

Troisième personne du singulier du futur de радика́льничати.


радикальничатимемо

Première personne du pluriel du futur de радика́льничати.


радикальничатимете

Deuxième personne du pluriel du futur de радика́льничати.


радикальничатимуть

Troisième personne du pluriel du futur de радика́льничати.


радикальничав

Passé masculin singulier de радика́льничати.


радикальничала

Passé féminin singulier de радика́льничати.


радикальничало

Passé neutre singulier de радика́льничати.


радикальничали

Passé pluriel de радика́льничати.


радикальничай

Deuxième personne du singulier de l’impératif de радика́льничати.


радикальничаймо

Première personne du pluriel de l’impératif de радика́льничати.


радикальничайте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de радика́льничати.


радикальничавши

Gérondif passé de радика́льничати.


їсти

ї́сти jisty \ˈjiste\ imperfectif transitif de type ^b / perfectif[s] : з’ї́сти

Manger (peut être utilisé en parlant d’humains ou d’animaux).

Corroder (physiquement ou chimiquement).


їси

Deuxième personne du singulier du présent de ї́сти.


їсть

Troisième personne du singulier du présent de ї́сти.


їмо

Première personne du pluriel du présent de ї́сти.


їсте

Deuxième personne du pluriel du présent de ї́сти.


їдять

Troisième personne du pluriel du présent de ї́сти.


їстиму

Première personne du singulier du futur de ї́сти.


їстимеш

Deuxième personne du singulier du futur de ї́сти.


їстиме

Troisième personne du singulier du futur de ї́сти.


їстимемо

Première personne du pluriel du futur de ї́сти.


їстимете

Deuxième personne du pluriel du futur de ї́сти.


їстимуть

Troisième personne du pluriel du futur de ї́сти.


їж

Deuxième personne du singulier de l’impératif de ї́сти.


їжмо

Première personne du pluriel de l’impératif de ї́сти.


їжте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de ї́сти.


з’їсти

Verbedérivé de їсти (« manger »), avec le préfixe з-.

з’ї́сти z’jisty \ˈzjiste\ perfectif transitif de type ^b / imperfectif[s] : ї́сти, з’їда́ти


з’їм

Première personne du singulier du futur de з’ї́сти.


з’їси

Deuxième personne du singulier du futur de з’ї́сти.


з’їсть

Troisième personne du singulier du futur de з’ї́сти.


з’їмо

Première personne du pluriel du futur de з’ї́сти.


з’їсте

Deuxième personne du pluriel du futur de з’ї́сти.


з’їдять

Troisième personne du pluriel du futur de з’ї́сти.


з’їж

Deuxième personne du singulier de l’impératif de з’ї́сти.


з’їжмо

Première personne du pluriel de l’impératif de з’ї́сти.


з’їжте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de з’ї́сти.


лопаю

Première personne du singulier du présent de ло́пати.


лопаєш

Deuxième personne du singulier du présent de ло́пати.


лопає

Troisième personne du singulier du présent de ло́пати.


лопаємо

Première personne du pluriel du présent de ло́пати.


лопаєте

Deuxième personne du pluriel du présent de ло́пати.


лопають

Troisième personne du pluriel du présent de ло́пати.


лопатиму

Première personne du singulier du futur de ло́пати.


лопатимеш

Deuxième personne du singulier du futur de ло́пати.


лопатиме

Troisième personne du singulier du futur de ло́пати.


лопатимемо

Première personne du pluriel du futur de ло́пати.


лопатимете

Deuxième personne du pluriel du futur de ло́пати.


лопатимуть

Troisième personne du pluriel du futur de ло́пати.


лопай

Deuxième personne du singulier de l’impératif de ло́пати.


лопаймо

Première personne du pluriel de l’impératif de ло́пати.


лопайте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de ло́пати.


злопати

Verbedérivé de лопати (« manger avec gourmandise »), avec le préfixe з-.

зло́пати zlopaty \Prononciation ?\ perfectif intransitif de type 1a / imperfectif[s] : ло́пати


злопаю

Première personne du singulier du futur de зло́пати.


злопаєш

Deuxième personne du singulier du futur de зло́пати.


злопає

Troisième personne du singulier du futur de зло́пати.


злопаємо

Première personne du pluriel du futur de зло́пати.


злопаєте

Deuxième personne du pluriel du futur de зло́пати.


злопають

Troisième personne du pluriel du futur de зло́пати.


злопай

Deuxième personne du singulier de l’impératif de зло́пати.


злопаймо

Première personne du pluriel de l’impératif de зло́пати.


злопайте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de зло́пати.


полопати

Verbedérivé de лопати (« manger avec gourmandise »), avec le préfixe по-.

поло́пати polopaty \Prononciation ?\ perfectif intransitif de type 1a / imperfectif[s] : ло́пати


полопаю

Première personne du singulier du futur de поло́пати.


полопаєш

Deuxième personne du singulier du futur de поло́пати.


полопає

Troisième personne du singulier du futur de поло́пати.


полопаємо

Première personne du pluriel du futur de поло́пати.


полопаєте

Deuxième personne du pluriel du futur de поло́пати.


полопають

Troisième personne du pluriel du futur de поло́пати.


полопай

Deuxième personne du singulier de l’impératif de поло́пати.


полопаймо

Première personne du pluriel de l’impératif de поло́пати.


полопайте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de поло́пати.


лопнути

Verbedérivé de лопати (« s’effondrer »), avec le suffixe -нути.

ло́пнути lopnuty \Prononciation ?\ perfectif intransitif de type 3a / imperfectif[s] : ло́пати

S’effondrer, faire faillite (en parlant d'une idée, d'une entreprise…).

Другого дня після весілля банк тестя лопнув, а Кейсі наклав на себе руки.

Le lendemain de son mariage, la banque fit faillite et Casey se suicida.


лопну

Première personne du singulier du futur de ло́пнути.


лопнеш

Deuxième personne du singulier du futur de ло́пнути.


лопне

Troisième personne du singulier du futur de ло́пнути.


лопнемо

Première personne du pluriel du futur de ло́пнути.


лопнете

Deuxième personne du pluriel du futur de ло́пнути.


лопнуть

Troisième personne du pluriel du futur de ло́пнути.


лопни

Deuxième personne du singulier de l’impératif de ло́пнути.


лопнім

Première personne du pluriel de l’impératif de ло́пнути.


лопніть

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de ло́пнути.


вбгати

Verbedérivé de бгати (« tordre »), avec le préfixe в-.

вбга́ти vbhaty \Prononciation ?\ imperfectif intransitif de type 1a / perfectif[s] : ввібга́ти, увібга́ти

Fourrer (mettre un objet de force dans quelque chose).

Manger (peut être utilisé en parlant d’humains ou d’animaux).


вбгаю

Première personne du singulier du présent de вбга́ти.


вбгаєш

Deuxième personne du singulier du présent de вбга́ти.


вбгає

Troisième personne du singulier du présent de вбга́ти.


вбгаємо

Première personne du pluriel du présent de вбга́ти.


вбгаєте

Deuxième personne du pluriel du présent de вбга́ти.


вбгають

Troisième personne du pluriel du présent de вбга́ти.


вбгатиму

Première personne du singulier du futur de вбга́ти.


вбгатимеш

Deuxième personne du singulier du futur de вбга́ти.


вбгатиме

Troisième personne du singulier du futur de вбга́ти.


вбгатимемо

Première personne du pluriel du futur de вбга́ти.


вбгатимете

Deuxième personne du pluriel du futur de вбга́ти.


вбгатимуть

Troisième personne du pluriel du futur de вбга́ти.


вбгай

Deuxième personne du singulier de l’impératif de вбга́ти.


вбгаймо

Première personne du pluriel de l’impératif de вбга́ти.


вбгайте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de вбга́ти.


тлити

Du proto-slave *tьliti, lié à *tьlěti, (« brûler »)..

тли́ти tlyty \Prononciation ?\ imperfectif intransitif de type 4b


тлю

Première personne du singulier du présent de тли́ти.


тлиш

Deuxième personne du singulier du présent de тли́ти.


тлить

Troisième personne du singulier du présent de тли́ти.


тлимо

Première personne du pluriel du présent de тли́ти.


тлите

Deuxième personne du pluriel du présent de тли́ти.


тлять

Troisième personne du pluriel du présent de тли́ти.


тлитиму

Première personne du singulier du futur de тли́ти.


тлитимеш

Deuxième personne du singulier du futur de тли́ти.


тлитиме

Troisième personne du singulier du futur de тли́ти.


тлитимемо

Première personne du pluriel du futur de тли́ти.


тлитимете

Deuxième personne du pluriel du futur de тли́ти.


тлитимуть

Troisième personne du pluriel du futur de тли́ти.


тли

Deuxième personne du singulier de l’impératif de тли́ти.


тлім

Première personne du pluriel de l’impératif de тли́ти.


тліть

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de тли́ти.


соціалізувати

Du français social avec le suffixe -ізувати.

соціалізува́ти sotsializuvaty \Prononciation ?\ perfectif et imperfectif transitif de type 2a


соціалізую

Première personne du singulier du présent de соціалізува́ти.


соціалізуєш

Deuxième personne du singulier du présent de соціалізува́ти.


соціалізує

Troisième personne du singulier du présent de соціалізува́ти.


соціалізуємо

Première personne du pluriel du présent de соціалізува́ти.


соціалізуєте

Deuxième personne du pluriel du présent de соціалізува́ти.


соціалізують

Troisième personne du pluriel du présent de соціалізува́ти.


соціалізуватиму

Première personne du singulier du futur de соціалізува́ти.


соціалізуватимеш

Deuxième personne du singulier du futur de соціалізува́ти.


соціалізуватиме

Troisième personne du singulier du futur de соціалізува́ти.


соціалізуватимемо

Première personne du pluriel du futur de соціалізува́ти.


соціалізуватимете

Deuxième personne du pluriel du futur de соціалізува́ти.


соціалізуватимуть

Troisième personne du pluriel du futur de соціалізува́ти.


соціалізував

Passé masculin singulier de соціалізува́ти.


соціалізувала

Passé féminin singulier de соціалізува́ти.


соціалізувало

Passé neutre singulier de соціалізува́ти.


соціалізували

Passé pluriel de соціалізува́ти.


соціалізуй

Deuxième personne du singulier de l’impératif de соціалізува́ти.


соціалізуймо

Première personne du pluriel de l’impératif de соціалізува́ти.


соціалізуйте

Deuxième personne du pluriel de l’impératif de соціалізува́ти.


соціалізуючи

Gérondif présent de соціалізува́ти.


соціалізувавши

Gérondif passé de соціалізува́ти.


соціалізуватися

Verbedérivé de соціалізувати (« socialiser »), avec le suffixe -ся.

соціалізува́тися sotsializuvatysja \Prononciation ?\ perfectif et imperfectif impersonnel intransitif pronominal de type 2a

Se socialiser, être socialisé (sens passif).


соціалізується

Troisième personne du singulier du présent de соціалізува́тися.


соціалізуються

Troisième personne du pluriel du présent de соціалізува́тися.


соціалізуватиметься

Troisième personne du singulier du futur de соціалізува́тися.


соціалізуватимуться

Troisième personne du pluriel du futur de соціалізува́тися.


соціалізувався

Passé masculin singulier de соціалізува́тися.


соціалізувалася

Passé féminin singulier de соціалізува́тися.


соціалізувалося

Passé neutre singulier de соціалізува́тися.


соціалізувалися

Passé pluriel de соціалізува́тися.


соціалізувались

Passé pluriel de соціалізува́тися.


соціалізуючись

Gérondif présent de соціалізува́тися.


соціалізувавшись

Gérondif passé de соціалізува́тися.


лякати

Du vieux slave qui donne aussi lękać się (« avoir peur ») en polonais.

лякати ljakaty \lʲɐˈkate\ imperfectif intransitif / perfectif[s] : злякати

Effaroucher, effrayer, alarmer, faire peur.


варити

варити varyty \ʋɐˈrɪte\ imperfectif intransitif / perfectif[s] : зварити


ґвалтувати

(Siècle à préciser)Dérivé de ґвалт, gvalt (« violence »), avec le suffixe -ува́ти, -uváty, qui forme un verbe d’après un nom.

\ɡʋɐltʊˈu̯ɑte\

ɡʋɐltʊˈu̯ɑte

Uk-ґвалтувати.ogg

Violer, pénétrer sexuellement une personne sans son accord.