суд

uk-noun

суд • (sud) m inan (genitive су́ду, nominative plural суди́, genitive plural суді́в)

sud (romanization)
су́ду (genitive)
суди́ (nominative plural)
суді́в (genitive plural)
суд (nominative singular)
суди́ (nominative plural)
су́ду (genitive singular)
суді́в (genitive plural)
судо́ві (dative singular)
суду́ (dative singular)
суда́м (dative plural)
суд (accusative singular)
суди́ (accusative plural)
судо́м (instrumental singular)
суда́ми (instrumental plural)
суді́ (locative singular)
суда́х (locative plural)
су́де (singular vocative)
суди́ (plural vocative)


право

пра́во • (právo) n inan (genitive пра́ва, nominative plural права́, genitive plural прав, relational adjective правови́й)

пра́во (canonical)
právo (romanization)
пра́ва (genitive)
права́ (nominative plural)
прав (genitive plural)
правови́й (adjective relational)
пра́во (nominative singular)
права́ (nominative plural)
пра́ва (genitive singular)
прав (genitive plural)
пра́ву (dative singular)
права́м (dative plural)
пра́во (accusative singular)
права́ (accusative plural)
пра́вом (instrumental singular)
права́ми (instrumental plural)
пра́ві (locative singular)
права́х (locative plural)
пра́во (singular vocative)
права́ (plural vocative)

Inherited from Old East Slavic право (pravo).


закон

зако́н<genu>

зако́н • (zakón) m inan (genitive зако́ну, nominative plural зако́ни, genitive plural зако́нів, relational adjective зако́нний)

зако́н (canonical)
zakón (romanization)
зако́ну (genitive)
зако́ни (nominative plural)
зако́нів (genitive plural)
зако́нний (adjective relational)
зако́н (nominative singular)
зако́ни (nominative plural)
зако́ну (genitive singular)
зако́нів (genitive plural)
зако́нові (dative singular)
зако́ну (dative singular)
зако́нам (dative plural)
зако́н (accusative singular)
зако́ни (accusative plural)
зако́ном (instrumental singular)
зако́нами (instrumental plural)
зако́ні (locative singular)
зако́нах (locative plural)
зако́не (singular vocative)
зако́ни (plural vocative)

uk-ndecl

зако́н<genu>

From Old Ukrainian законъ (zakon), from Proto-Slavic *zakonъ.


процес

uk-noun

проце́с<genu>

процесуа́льний

проце́с • (procés) m inan (genitive проце́су, nominative plural проце́си, genitive plural проце́сів, relational adjective процесуа́льний)

проце́с (canonical)
procés (romanization)
проце́су (genitive)
проце́си (nominative plural)
проце́сів (genitive plural)
процесуа́льний (adjective relational)
проце́с (nominative singular)
проце́си (nominative plural)
проце́су (genitive singular)
проце́сів (genitive plural)
проце́сові (dative singular)
проце́су (dative singular)
проце́сам (dative plural)
проце́с (accusative singular)
проце́си (accusative plural)
проце́сом (instrumental singular)
проце́сами (instrumental plural)
проце́сі (locative singular)
проце́сах (locative plural)
проце́се (singular vocative)
проце́си (plural vocative)

uk-ndecl

проце́с<genu>


банкрут

uk-noun

банкру́т<pr>

банкру́т • (bankrút) m pers (genitive банкру́та, nominative plural банкру́ти, genitive plural банкру́тів)

банкру́т (canonical)
bankrút (romanization)
банкру́та (genitive)
банкру́ти (nominative plural)
банкру́тів (genitive plural)
банкру́т (nominative singular)
банкру́ти (nominative plural)
банкру́та (genitive singular)
банкру́тів (genitive plural)
банкру́тові (dative singular)
банкру́ту (dative singular)
банкру́там (dative plural)
банкру́та (accusative singular)
банкру́тів (accusative plural)
банкру́том (instrumental singular)
банкру́тами (instrumental plural)
банкру́тові (locative singular)
банкру́ті (locative singular)
банкру́тах (locative plural)
банкру́те (singular vocative)
банкру́ти (plural vocative)

uk-ndecl

банкру́т<pr>

Uk-банкрут.ogg

uk:Мельничук Олександр Савич

Borrowed from Polish bankrut, from French banqueroute, from Italian bancarotta.

(finance, law) bankrupt (one who becomes unable to pay his or her debts)


кодекс

uk-noun

ко́декс<genu>

ко́декс • (kódeks) m inan (genitive ко́дексу, nominative plural ко́декси, genitive plural ко́дексів)

ко́декс (canonical)
kódeks (romanization)
ко́дексу (genitive)
ко́декси (nominative plural)
ко́дексів (genitive plural)
ко́декс (nominative singular)
ко́декси (nominative plural)
ко́дексу (genitive singular)
ко́дексів (genitive plural)
ко́дексові (dative singular)
ко́дексу (dative singular)
ко́дексам (dative plural)
ко́декс (accusative singular)
ко́декси (accusative plural)
ко́дексом (instrumental singular)
ко́дексами (instrumental plural)
ко́дексі (locative singular)
ко́дексах (locative plural)
ко́дексе (singular vocative)
ко́декси (plural vocative)

uk-ndecl

ко́декс<genu>


канон

uk-noun

кано́н<genu>

кано́н • (kanón) m inan (genitive кано́ну, nominative plural кано́ни, genitive plural кано́нів)

кано́н (canonical)
kanón (romanization)
кано́ну (genitive)
кано́ни (nominative plural)
кано́нів (genitive plural)
кано́н (nominative singular)
кано́ни (nominative plural)
кано́ну (genitive singular)
кано́нів (genitive plural)
кано́нові (dative singular)
кано́ну (dative singular)
кано́нам (dative plural)
кано́н (accusative singular)
кано́ни (accusative plural)
кано́ном (instrumental singular)
кано́нами (instrumental plural)
кано́ні (locative singular)
кано́нах (locative plural)
кано́не (singular vocative)
кано́ни (plural vocative)

uk-ndecl

кано́н<genu>

uk:Мельничук Олександр Савич

Inherited from Old East Slavic канонъ (kanonŭ), from Old Church Slavonic канонъ (kanonŭ), from Ancient Greek κανών (kanṓn).

inh+

(religion, law) canon (religious law or body of law decreed by a church)


прокурор

uk-noun

прокуро́р<pr>

прокуро́рський

прокуро́р • (prokurór) m pers (genitive прокуро́ра, nominative plural прокуро́ри, genitive plural прокуро́рів, relational adjective прокуро́рський)

прокуро́р (canonical)
prokurór (romanization)
прокуро́ра (genitive)
прокуро́ри (nominative plural)
прокуро́рів (genitive plural)
прокуро́рський (adjective relational)
прокуро́р (nominative singular)
прокуро́ри (nominative plural)
прокуро́ра (genitive singular)
прокуро́рів (genitive plural)
прокуро́рові (dative singular)
прокуро́ру (dative singular)
прокуро́рам (dative plural)
прокуро́ра (accusative singular)
прокуро́рів (accusative plural)
прокуро́ром (instrumental singular)
прокуро́рами (instrumental plural)
прокуро́рові (locative singular)
прокуро́рі (locative singular)
прокуро́рах (locative plural)
прокуро́ре (singular vocative)
прокуро́ри (plural vocative)

uk-ndecl

прокуро́р<pr>

генера́льний прокуро́р


акцепт

uk-noun

акце́пт • (akcépt) m inan (genitive акце́пта, nominative plural акце́пти, genitive plural акце́птів, relational adjective акце́птний)

акце́пт (canonical)
akcépt (romanization)
акце́пта (genitive)
акце́пти (nominative plural)
акце́птів (genitive plural)
акце́птний (adjective relational)
акце́пт (nominative singular)
акце́пти (nominative plural)
акце́пта (genitive singular)
акце́птів (genitive plural)
акце́птові (dative singular)
акце́пту (dative singular)
акце́птам (dative plural)
акце́пт (accusative singular)
акце́пти (accusative plural)
акце́птом (instrumental singular)
акце́птами (instrumental plural)
акце́пті (locative singular)
акце́птах (locative plural)
акце́пте (singular vocative)
акце́пти (plural vocative)


показ

пока́з<genu>

пока́з • (pokáz) m inan (genitive пока́зу, nominative plural пока́зи, genitive plural пока́зів)

пока́з (canonical)
pokáz (romanization)
пока́зу (genitive)
пока́зи (nominative plural)
пока́зів (genitive plural)
пока́з (nominative singular)
пока́зи (nominative plural)
пока́зу (genitive singular)
пока́зів (genitive plural)
пока́зові (dative singular)
пока́зу (dative singular)
пока́зам (dative plural)
пока́з (accusative singular)
пока́зи (accusative plural)
пока́зом (instrumental singular)
пока́зами (instrumental plural)
пока́зі (locative singular)
пока́зах (locative plural)
пока́зе (singular vocative)
пока́зи (plural vocative)

uk-ndecl

пока́з<genu>

показа́ння показання#Ukrainian

(chiefly in the plural) Synonym of показа́ння n (pokazánnja):

Synonym of показа́ння n (pokazánnja):
testimony


прокуратура

uk-noun

прокурату́ра<>

прокурату́ра • (prokuratúra) f inan (genitive прокурату́ри, nominative plural прокурату́ри, genitive plural прокурату́р)

прокурату́ра (canonical)
prokuratúra (romanization)
прокурату́ри (genitive)
прокурату́ри (nominative plural)
прокурату́р (genitive plural)
прокурату́ра (nominative singular)
прокурату́ри (nominative plural)
прокурату́ри (genitive singular)
прокурату́р (genitive plural)
прокурату́рі (dative singular)
прокурату́рам (dative plural)
прокурату́ру (accusative singular)
прокурату́ри (accusative plural)
прокурату́рою (instrumental singular)
прокурату́рами (instrumental plural)
прокурату́рі (locative singular)
прокурату́рах (locative plural)
прокурату́ро (singular vocative)
прокурату́ри (plural vocative)

uk-ndecl

прокурату́ра<>


абандон

uk-noun

абандо́н<genu>

абандо́н • (abandón) m inan (genitive абандо́ну, nominative plural абандо́ни, genitive plural абандо́нів)

абандо́н (canonical)
abandón (romanization)
абандо́ну (genitive)
абандо́ни (nominative plural)
абандо́нів (genitive plural)
абандо́н (nominative singular)
абандо́ни (nominative plural)
абандо́ну (genitive singular)
абандо́нів (genitive plural)
абандо́нові (dative singular)
абандо́ну (dative singular)
абандо́нам (dative plural)
абандо́н (accusative singular)
абандо́ни (accusative plural)
абандо́ном (instrumental singular)
абандо́нами (instrumental plural)
абандо́ні (locative singular)
абандо́нах (locative plural)
абандо́не (singular vocative)
абандо́ни (plural vocative)

uk-ndecl

абандо́н<genu>

(law) abandonment (the relinquishment of a property by the insured)


аброгація

uk-noun

аброга́ція<>

аброга́ція • (abrohácija) f inan (genitive аброга́ції, nominative plural аброга́ції, genitive plural аброга́цій)

аброга́ція (canonical)
abrohácija (romanization)
аброга́ції (genitive)
аброга́ції (nominative plural)
аброга́цій (genitive plural)
аброга́ція (nominative singular)
аброга́ції (nominative plural)
аброга́ції (genitive singular)
аброга́цій (genitive plural)
аброга́ції (dative singular)
аброга́ціям (dative plural)
аброга́цію (accusative singular)
аброга́ції (accusative plural)
аброга́цією (instrumental singular)
аброга́ціями (instrumental plural)
аброга́ції (locative singular)
аброга́ціях (locative plural)
аброга́ціє (singular vocative)
аброга́ції (plural vocative)

uk-ndecl

аброга́ція<>


резидент

uk-noun

резиде́нт<pr>

резиде́нтський

резиде́нтний

резиде́нт • (rezydént) m pers (genitive резиде́нта, nominative plural резиде́нти, genitive plural резиде́нтів, relational adjective резиде́нтський or резиде́нтний)

резиде́нт (canonical)
rezydént (romanization)
резиде́нта (genitive)
резиде́нти (nominative plural)
резиде́нтів (genitive plural)
резиде́нтський (adjective relational)
резиде́нтний (adjective relational)
резиде́нт (nominative singular)
резиде́нти (nominative plural)
резиде́нта (genitive singular)
резиде́нтів (genitive plural)
резиде́нтові (dative singular)
резиде́нту (dative singular)
резиде́нтам (dative plural)
резиде́нта (accusative singular)
резиде́нтів (accusative plural)
резиде́нтом (instrumental singular)
резиде́нтами (instrumental plural)
резиде́нтові (locative singular)
резиде́нті (locative singular)
резиде́нтах (locative plural)
резиде́нте (singular vocative)
резиде́нти (plural vocative)

uk-ndecl

резиде́нт<pr>

uk:Мельничук Олександр Савич

Borrowed from German Resident, from French résident.

(law) resident (foreign citizen having the right to reside in a country)


судилище

uk-noun

суди́лище • (sudýlyšče) n inan (genitive суди́лища, nominative plural суди́лища, genitive plural суди́лищ)

суди́лище (canonical)
sudýlyšče (romanization)
суди́лища (genitive)
суди́лища (nominative plural)
суди́лищ (genitive plural)
суди́лище (nominative singular)
суди́лища (nominative plural)
суди́лища (genitive singular)
суди́лищ (genitive plural)
суди́лищу (dative singular)
суди́лищам (dative plural)
суди́лище (accusative singular)
суди́лища (accusative plural)
суди́лищем (instrumental singular)
суди́лищами (instrumental plural)
суди́лищу (locative singular)
суди́лищі (locative singular)
суди́лищах (locative plural)
суди́лище (singular vocative)
суди́лища (plural vocative)

[sʊˈdɪɫeʃt͡ʃe]

Borrowed from Old Church Slavonic сѫдилище (sǫdilište). By surface analysis, суди́ти (sudýty, “to judge”) + -лище (-lyšče).

surf

(law, dated) court of law, trial (usually used ironically or to refer to an unfair one)


клієнт

uk-noun

кліє́нтський

кліє́нт • (klijént) m pers (genitive кліє́нта, nominative plural кліє́нти, genitive plural кліє́нтів, feminine кліє́нтка, relational adjective кліє́нтський)

кліє́нт (canonical)
klijént (romanization)
кліє́нта (genitive)
кліє́нти (nominative plural)
кліє́нтів (genitive plural)
кліє́нтка (feminine)
кліє́нтський (adjective relational)
кліє́нт (nominative singular)
кліє́нти (nominative plural)
кліє́нта (genitive singular)
кліє́нтів (genitive plural)
кліє́нтові (dative singular)
кліє́нту (dative singular)
кліє́нтам (dative plural)
кліє́нта (accusative singular)
кліє́нтів (accusative plural)
кліє́нтом (instrumental singular)
кліє́нтами (instrumental plural)
кліє́нтові (locative singular)
кліє́нті (locative singular)
кліє́нтах (locative plural)
кліє́нте (singular vocative)
кліє́нти (plural vocative)

uk:Мельничук Олександр Савич

Borrowed from German Klient, from Latin cliēns. Compare Russian клие́нт (klijént).


юриспруденція

юриспруде́нція<sg>

юриспруде́нція • (jurysprudéncija) f inan (genitive юриспруде́нції, uncountable)

юриспруде́нція (canonical)
jurysprudéncija (romanization)
юриспруде́нції (genitive)
юриспруде́нція (nominative singular)
юриспруде́нції (genitive singular)
юриспруде́нції (dative singular)
юриспруде́нцію (accusative singular)
юриспруде́нцією (instrumental singular)
юриспруде́нції (locative singular)
юриспруде́нціє (singular vocative)

uk-ndecl

юриспруде́нція<sg>

Borrowed from Latin iūrisprūdentia (“astuteness in the law”).

bor

uk:юриспруденція


правознавство

uk-noun

правозна́вство<sg>

правозна́вство • (pravoznávstvo) n inan (genitive правозна́вства, uncountable)

правозна́вство (canonical)
pravoznávstvo (romanization)
правозна́вства (genitive)
правозна́вство (nominative singular)
правозна́вства (genitive singular)
правозна́вству (dative singular)
правозна́вство (accusative singular)
правозна́вством (instrumental singular)
правозна́встві (locative singular)
правозна́вство (singular vocative)

uk-ndecl

правозна́вство<sg>

From пра́во (právo, “law”) + -зна́вство (-znávstvo) or правозна́вець (pravoznávecʹ) + -ство (-stvo). Compare Polish prawoznawstwo.

af

правозна́вець


право людини

uk-noun

пра́во<c> люди́ни

пра́во люди́ни • (právo ljudýny) n inan (genitive пра́ва люди́ни, nominative plural права́ люди́ни, genitive plural пра́в люди́ни)

пра́во люди́ни (canonical)
právo ljudýny (romanization)
пра́ва люди́ни (genitive)
права́ люди́ни (nominative plural)
пра́в люди́ни (genitive plural)
пра́во люди́ни (nominative singular)
права́ люди́ни (nominative plural)
пра́ва люди́ни (genitive singular)
пра́в люди́ни (genitive plural)
пра́ву люди́ни (dative singular)
права́м люди́ни (dative plural)
пра́во люди́ни (accusative singular)
права́ люди́ни (accusative plural)
пра́вом люди́ни (instrumental singular)
права́ми люди́ни (instrumental plural)
пра́ві люди́ни (locative singular)
права́х люди́ни (locative plural)
пра́во люди́ни (singular vocative)
права́ люди́ни (plural vocative)

uk-ndecl

пра́во<c> люди́ни

Пра́во на життя́ є осно́вним пра́вом люди́ни.

The right to life is a fundamental human right.

Právo na žyttjá je osnóvnym právom ljudýny.


авторизувати

uk-verb

авторизува́ти

авторизува́ти • (avtoryzuváty) impf or pf

авторизува́ти (canonical)
avtoryzuváty (romanization)
авторизува́ти (infinitive)
авторизува́ть (infinitive)
авторизо́ваний (passive past)
impersonal: авторизо́вано (passive past)
авторизу́ючи (adverbial present)
авторизува́вши (adverbial past)
авторизу́ю (first-person future singular)
бу́ду авторизува́ти (first-person singular)
бу́ду авторизува́ть (first-person singular)
авторизува́тиму (first-person singular)
авторизу́єш (future second-person singular)
бу́деш авторизува́ти (second-person singular)
бу́деш авторизува́ть (second-person singular)
авторизува́тимеш (second-person singular)
авторизу́є (future singular third-person)
бу́де авторизува́ти (singular third-person)
бу́де авторизува́ть (singular third-person)
авторизува́тиме (singular third-person)
авторизу́єм (first-person future plural)
авторизу́ємо (first-person future plural)
бу́демо авторизува́ти (first-person plural)
бу́демо авторизува́ть (first-person plural)
авторизува́тимемо (first-person plural)
авторизува́тимем (first-person plural)
авторизу́єте (future plural second-person)
бу́дете авторизува́ти (plural second-person)
бу́дете авторизува́ть (plural second-person)
авторизува́тимете (plural second-person)
авторизу́ють (future plural third-person)
бу́дуть авторизува́ти (plural third-person)
бу́дуть авторизува́ть (plural third-person)
авторизува́тимуть (plural third-person)
авторизу́ймо (first-person imperative plural)
авторизу́й (imperative second-person singular)
авторизу́йте (imperative plural second-person)
авторизува́в (masculine past singular)
авторизува́ли (masculine past plural)
авторизува́ла (feminine past singular)
авторизува́ли (feminine past plural)
авторизува́ло (neuter past singular)
авторизува́ли (neuter past plural)

Ultimately from Medieval Latin auctōrizāre. Compare Russian авторизова́ть (avtorizovátʹ), Polish autoryzować.

cog

авторизова́ть

(transitive, literary, law) to authorize (grant approval or permission for, especially the distribution or reproduction of texts)


акціонерне товариство

uk-noun

акціоне́рне<+> товари́ство<>

акціоне́рне товари́ство • (akcionérne tovarýstvo) n inan (genitive акціоне́рного товари́ства, nominative plural акціоне́рні товари́ства, genitive plural акціоне́рних товари́ств)

акціоне́рне товари́ство (canonical)
akcionérne tovarýstvo (romanization)
акціоне́рного товари́ства (genitive)
акціоне́рні товари́ства (nominative plural)
акціоне́рних товари́ств (genitive plural)
акціоне́рне товари́ство (nominative singular)
акціоне́рні товари́ства (nominative plural)
акціоне́рного товари́ства (genitive singular)
акціоне́рних товари́ств (genitive plural)
акціоне́рному товари́ству (dative singular)
акціоне́рним товари́ствам (dative plural)
акціоне́рне товари́ство (accusative singular)
акціоне́рні товари́ства (accusative plural)
акціоне́рним товари́ством (instrumental singular)
акціоне́рними товари́ствами (instrumental plural)
акціоне́рному товари́стві (locative singular)
акціоне́рнім товари́стві (locative singular)
акціоне́рних товари́ствах (locative plural)
акціоне́рне товари́ство (singular vocative)
акціоне́рні товари́ства (plural vocative)

uk-ndecl

акціоне́рне<+> товари́ство<>

LL-Q8798 (ukr)-Tohaomg-акціонерне товариство.wav

uk:акціонерне товариство

en-акціонерне_товариство-uk-noun-h4clMnJC


незаконний

uk-adj

незако́нність

незако́нний • (nezakónnyj) (adverb незако́нно, abstract noun незако́нність)

незако́нний (canonical)
nezakónnyj (romanization)
незако́нно (adverb)
незако́нність (abstract-noun)
незако́нний (masculine nominative)
незако́нне (neuter nominative)
незако́нна (feminine nominative)
незако́нні (nominative plural)
незако́нного (genitive masculine neuter)
незако́нної (feminine genitive)
незако́нних (genitive plural)
незако́нному (dative masculine neuter)
незако́нній (dative feminine)
незако́нним (dative plural)
незако́нного (accusative animate masculine)
незако́нне (accusative neuter)
незако́нну (accusative feminine)
незако́нних (accusative animate plural)
незако́нний (accusative inanimate masculine)
незако́нні (accusative inanimate plural)
незако́нним (instrumental masculine neuter)
незако́нною (feminine instrumental)
незако́нними (instrumental plural)
незако́нному (locative masculine neuter)
незако́ннім (locative masculine neuter)
незако́нній (feminine locative)
незако́нних (locative plural)

From не- (ne-) + зако́нний (zakónnyj). Compare Russian незако́нный (nezakónnyj), Belarusian незако́нны (njezakónny).

(law) illegal, unlawful, illicit (contrary to or forbidden by law)


законний

зако́нний • (zakónnyj) (adverb зако́нно, abstract noun зако́нність)

зако́нний (canonical)
zakónnyj (romanization)
зако́нно (adverb)
зако́нність (abstract-noun)
зако́нний (masculine nominative)
зако́нне (neuter nominative)
зако́нна (feminine nominative)
зако́нні (nominative plural)
зако́нного (genitive masculine neuter)
зако́нної (feminine genitive)
зако́нних (genitive plural)
зако́нному (dative masculine neuter)
зако́нній (dative feminine)
зако́нним (dative plural)
зако́нного (accusative animate masculine)
зако́нне (accusative neuter)
зако́нну (accusative feminine)
зако́нних (accusative animate plural)
зако́нний (accusative inanimate masculine)
зако́нні (accusative inanimate plural)
зако́нним (instrumental masculine neuter)
зако́нною (feminine instrumental)
зако́нними (instrumental plural)
зако́нному (locative masculine neuter)
зако́ннім (locative masculine neuter)
зако́нній (feminine locative)
зако́нних (locative plural)

Uk-законний.ogg

From зако́н m (zakón, “law”) + -ний (-nyj). Compare Russian зако́нный (zakónnyj), Belarusian зако́нны (zakónny).

(law) legal, lawful (conforming to or recognised by law or rules)


легальний

лега́льність

лега́льний • (lehálʹnyj) (adverb лега́льно, abstract noun лега́льність)

лега́льний (canonical)
lehálʹnyj (romanization)
лега́льно (adverb)
лега́льність (abstract-noun)
лега́льний (masculine nominative)
лега́льне (neuter nominative)
лега́льна (feminine nominative)
лега́льні (nominative plural)
лега́льного (genitive masculine neuter)
лега́льної (feminine genitive)
лега́льних (genitive plural)
лега́льному (dative masculine neuter)
лега́льній (dative feminine)
лега́льним (dative plural)
лега́льного (accusative animate masculine)
лега́льне (accusative neuter)
лега́льну (accusative feminine)
лега́льних (accusative animate plural)
лега́льний (accusative inanimate masculine)
лега́льні (accusative inanimate plural)
лега́льним (instrumental masculine neuter)
лега́льною (feminine instrumental)
лега́льними (instrumental plural)
лега́льному (locative masculine neuter)
лега́льнім (locative masculine neuter)
лега́льній (feminine locative)
лега́льних (locative plural)

From French légal. Compare Russian лега́льный (legálʹnyj), Belarusian лега́льны (ljehálʹny), Polish legalny.

(law) legal (conforming to or recognised by law or rules)


верховний суд

uk-noun

верхо́вний<+> су́д<b.génu>

верхо́вний су́д • (verxóvnyj súd) m inan (genitive верхо́вного су́ду, nominative plural верхо́вні суди́, genitive plural верхо́вних суді́в)

верхо́вний су́д (canonical)
verxóvnyj súd (romanization)
верхо́вного су́ду (genitive)
верхо́вні суди́ (nominative plural)
верхо́вних суді́в (genitive plural)
верхо́вний су́д (nominative singular)
верхо́вні суди́ (nominative plural)
верхо́вного су́ду (genitive singular)
верхо́вних суді́в (genitive plural)
верхо́вному судо́ві (dative singular)
верхо́вному суду́ (dative singular)
верхо́вним суда́м (dative plural)
верхо́вний су́д (accusative singular)
верхо́вні суди́ (accusative plural)
верхо́вним судо́м (instrumental singular)
верхо́вними суда́ми (instrumental plural)
верхо́вному суді́ (locative singular)
верхо́внім суді́ (locative singular)
верхо́вних суда́х (locative plural)
верхо́вний су́де (singular vocative)
верхо́вні суди́ (plural vocative)

uk-ndecl

верхо́вний<+> су́д<b.génu>

uk:Верховний Суд України
uk:верховний суд


процесуальний

uk-adj

процесуа́льний

процесуа́льно

процесуа́льний • (procesuálʹnyj) (adverb процесуа́льно)

процесуа́льний (canonical)
procesuálʹnyj (romanization)
процесуа́льно (adverb)
процесуа́льний (masculine nominative)
процесуа́льне (neuter nominative)
процесуа́льна (feminine nominative)
процесуа́льні (nominative plural)
процесуа́льного (genitive masculine neuter)
процесуа́льної (feminine genitive)
процесуа́льних (genitive plural)
процесуа́льному (dative masculine neuter)
процесуа́льній (dative feminine)
процесуа́льним (dative plural)
процесуа́льного (accusative animate masculine)
процесуа́льне (accusative neuter)
процесуа́льну (accusative feminine)
процесуа́льних (accusative animate plural)
процесуа́льний (accusative inanimate masculine)
процесуа́льні (accusative inanimate plural)
процесуа́льним (instrumental masculine neuter)
процесуа́льною (feminine instrumental)
процесуа́льними (instrumental plural)
процесуа́льному (locative masculine neuter)
процесуа́льнім (locative masculine neuter)
процесуа́льній (feminine locative)
процесуа́льних (locative plural)

uk-adecl

процесуа́льний

Uk-процесуальний.ogg

From проце́с m (procés) + -уальний (-ualʹnyj). Compare Russian процессуа́льный (processuálʹnyj), Belarusian працэсуа́льны (pracesuálʹny), Polish procesualny.

cog

процессуа́льный

працэсуа́льны


казуїстика

uk-noun

казуї́стика<sg>

казуїсти́чний

казуї́стика • (kazujístyka) f inan (genitive казуї́стики, uncountable, relational adjective казуїсти́чний)

казуї́стика (canonical)
kazujístyka (romanization)
казуї́стики (genitive)
казуїсти́чний (adjective relational)
казуї́стика (nominative singular)
казуї́стики (genitive singular)
казуї́стиці (dative singular)
казуї́стику (accusative singular)
казуї́стикою (instrumental singular)
казуї́стиці (locative singular)
казуї́стико (singular vocative)

uk-ndecl

казуї́стика<sg>

Borrowed from either German Kasuistik or French casuistique. Compare Russian казуи́стика (kazuístika), Belarusian казуі́стыка (kazuístyka), Polish kazuistyka.

(law, ethics) casuistry (case-based reasoning)


виправдати

uk-verb

виправдо́вувати

випра́вдувати

ви́правдати • (výpravdaty) pf (imperfective виправдо́вувати or випра́вдувати)

ви́правдати (canonical)
výpravdaty (romanization)
виправдо́вувати (imperfective)
випра́вдувати (imperfective)
ви́правдати (infinitive perfective)
ви́правдать (infinitive perfective)
ви́правданий (passive past perfective)
impersonal: ви́правдано (passive past perfective)
ви́правдавши (adverbial past perfective)
ви́правдаю (first-person future perfective singular)
ви́правдаєш (future perfective second-person singular)
ви́правдає (future perfective singular third-person)
ви́правдаєм (first-person future perfective plural)
ви́правдаємо (first-person future perfective plural)
ви́правдаєте (future perfective plural second-person)
ви́правдають (future perfective plural third-person)
ви́правдаймо (first-person imperative plural)
ви́правдай (imperative second-person singular)
ви́правдайте (imperative plural second-person)
ви́правдав (masculine past singular)
ви́правдали (masculine past plural)
ви́правдала (feminine past singular)
ви́правдали (feminine past plural)
ви́правдало (neuter past singular)
ви́правдали (neuter past plural)

Uk-виправдати.ogg

From ви́- (vý-) + пра́вда (právda) + -ати (-aty).

af

(law) to acquit, to absolve, to clear, to exculpate, to exonerate


виправдовувати

uk-verb

виправдо́вувати

виправдо́вувати • (vypravdóvuvaty) impf (perfective ви́правдати)

виправдо́вувати (canonical)
vypravdóvuvaty (romanization)
ви́правдати (perfective)
виправдо́вувати (imperfective infinitive)
виправдо́вувать (imperfective infinitive)
виправдо́вуваний (imperfective passive past)
impersonal: виправдо́вувано (imperfective passive past)
виправдо́вуючи (adverbial imperfective present)
виправдо́вувавши (adverbial imperfective past)
виправдо́вую (first-person imperfective present singular)
бу́ду виправдо́вувати (first-person future imperfective singular)
бу́ду виправдо́вувать (first-person future imperfective singular)
виправдо́вуватиму (first-person future imperfective singular)
виправдо́вуєш (imperfective present second-person singular)
бу́деш виправдо́вувати (future imperfective second-person singular)
бу́деш виправдо́вувать (future imperfective second-person singular)
виправдо́вуватимеш (future imperfective second-person singular)
виправдо́вує (imperfective present singular third-person)
бу́де виправдо́вувати (future imperfective singular third-person)
бу́де виправдо́вувать (future imperfective singular third-person)
виправдо́вуватиме (future imperfective singular third-person)
виправдо́вуєм (first-person imperfective plural present)
виправдо́вуємо (first-person imperfective plural present)
бу́демо виправдо́вувати (first-person future imperfective plural)
бу́демо виправдо́вувать (first-person future imperfective plural)
виправдо́вуватимемо (first-person future imperfective plural)
виправдо́вуватимем (first-person future imperfective plural)
виправдо́вуєте (imperfective plural present second-person)
бу́дете виправдо́вувати (future imperfective plural second-person)
бу́дете виправдо́вувать (future imperfective plural second-person)
виправдо́вуватимете (future imperfective plural second-person)
виправдо́вують (imperfective plural present third-person)
бу́дуть виправдо́вувати (future imperfective plural third-person)
бу́дуть виправдо́вувать (future imperfective plural third-person)
виправдо́вуватимуть (future imperfective plural third-person)
виправдо́вуймо (first-person imperative plural)
виправдо́вуй (imperative second-person singular)
виправдо́вуйте (imperative plural second-person)
виправдо́вував (masculine past singular)
виправдо́вували (masculine past plural)
виправдо́вувала (feminine past singular)
виправдо́вували (feminine past plural)
виправдо́вувало (neuter past singular)
виправдо́вували (neuter past plural)

Uk-виправдовувати.ogg

Possibly from ви́правд(ати) (výpravd(aty)) + -о́в- (-óv-) + -увати (-uvaty).

af

ви́правд(ати)


засудити

uk-verb

засу́джувати

засуди́ти • (zasudýty) pf (imperfective засу́джувати)

засуди́ти (canonical)
zasudýty (romanization)
засу́джувати (imperfective)
засуди́ти (infinitive perfective)
засуди́ть (infinitive perfective)
засу́джений (passive past perfective)
impersonal: засу́джено (passive past perfective)
засуди́вши (adverbial past perfective)
засуджу́ (first-person future perfective singular)
засу́диш (future perfective second-person singular)
засу́дить (future perfective singular third-person)
засу́дим (first-person future perfective plural)
засу́димо (first-person future perfective plural)
засу́дите (future perfective plural second-person)
засу́дять (future perfective plural third-person)
засуді́м (first-person imperative plural)
засуді́мо (first-person imperative plural)
засуди́ (imperative second-person singular)
засуді́ть (imperative plural second-person)
засуди́в (masculine past singular)
засуди́ли (masculine past plural)
засуди́ла (feminine past singular)
засуди́ли (feminine past plural)
засуди́ло (neuter past singular)
засуди́ли (neuter past plural)

Uk-засудити.ogg

(law) to sentence, to condemn (assign punishment)


засуджувати

засу́джувати

засу́джувати • (zasúdžuvaty) impf (perfective засуди́ти)

засу́джувати (canonical)
zasúdžuvaty (romanization)
засуди́ти (perfective)
засу́джувати (imperfective infinitive)
засу́джувать (imperfective infinitive)
засу́джуваний (imperfective passive past)
impersonal: засу́джувано (imperfective passive past)
засу́джуючи (adverbial imperfective present)
засу́джувавши (adverbial imperfective past)
засу́джую (first-person imperfective present singular)
бу́ду засу́джувати (first-person future imperfective singular)
бу́ду засу́джувать (first-person future imperfective singular)
засу́джуватиму (first-person future imperfective singular)
засу́джуєш (imperfective present second-person singular)
бу́деш засу́джувати (future imperfective second-person singular)
бу́деш засу́джувать (future imperfective second-person singular)
засу́джуватимеш (future imperfective second-person singular)
засу́джує (imperfective present singular third-person)
бу́де засу́джувати (future imperfective singular third-person)
бу́де засу́джувать (future imperfective singular third-person)
засу́джуватиме (future imperfective singular third-person)
засу́джуєм (first-person imperfective plural present)
засу́джуємо (first-person imperfective plural present)
бу́демо засу́джувати (first-person future imperfective plural)
бу́демо засу́джувать (first-person future imperfective plural)
засу́джуватимемо (first-person future imperfective plural)
засу́джуватимем (first-person future imperfective plural)
засу́джуєте (imperfective plural present second-person)
бу́дете засу́джувати (future imperfective plural second-person)
бу́дете засу́джувать (future imperfective plural second-person)
засу́джуватимете (future imperfective plural second-person)
засу́джують (imperfective plural present third-person)
бу́дуть засу́джувати (future imperfective plural third-person)
бу́дуть засу́джувать (future imperfective plural third-person)
засу́джуватимуть (future imperfective plural third-person)
засу́джуймо (first-person imperative plural)
засу́джуй (imperative second-person singular)
засу́джуйте (imperative plural second-person)
засу́джував (masculine past singular)
засу́джували (masculine past plural)
засу́джувала (feminine past singular)
засу́джували (feminine past plural)
засу́джувало (neuter past singular)
засу́джували (neuter past plural)

Uk-засуджувати.ogg

From the засу́дж- (zasúdž-) stem of засуди́ти (zasudýty) + -увати (-uvaty).


вирок

uk-noun

ви́рок<genu>

ви́рок • (výrok) m inan (genitive ви́року, nominative plural ви́роки, genitive plural ви́років)

ви́рок (canonical)
výrok (romanization)
ви́року (genitive)
ви́роки (nominative plural)
ви́років (genitive plural)
ви́рок (nominative singular)
ви́роки (nominative plural)
ви́року (genitive singular)
ви́років (genitive plural)
ви́рокові (dative singular)
ви́року (dative singular)
ви́рокам (dative plural)
ви́рок (accusative singular)
ви́роки (accusative plural)
ви́роком (instrumental singular)
ви́роками (instrumental plural)
ви́року (locative singular)
ви́роках (locative plural)
ви́року (singular vocative)
ви́роки (plural vocative)

uk-ndecl

ви́рок<genu>

(law) sentence, judgement (judicial order for a punishment to be imposed on a person convicted of a crime)


правоздатність

uk-noun

правозда́тність<io.sg>

правозда́тність • (pravozdátnistʹ) f inan (genitive правозда́тності or правозда́тности, uncountable)

правозда́тність (canonical)
pravozdátnistʹ (romanization)
правозда́тності (genitive)
правозда́тности (genitive)
правозда́тність (nominative singular)
правозда́тності (genitive singular)
правозда́тности (genitive singular)
правозда́тності (dative singular)
правозда́тність (accusative singular)
правозда́тністю (instrumental singular)
правозда́тності (locative singular)
правозда́тносте (singular vocative)

uk-ndecl

правозда́тність<io.sg>

From правозда́тний (pravozdátnyj) + -ість (-istʹ).

af

правозда́тний

(law) legal capacity (legally recognized ability of individuals to exercise rights and bear responsibilities)


правоздатний

uk-adj

правозда́тний

правозда́тність

правозда́тний • (pravozdátnyj) (abstract noun правозда́тність)

правозда́тний (canonical)
pravozdátnyj (romanization)
правозда́тність (abstract-noun)
правозда́тний (masculine nominative)
правозда́тне (neuter nominative)
правозда́тна (feminine nominative)
правозда́тні (nominative plural)
правозда́тного (genitive masculine neuter)
правозда́тної (feminine genitive)
правозда́тних (genitive plural)
правозда́тному (dative masculine neuter)
правозда́тній (dative feminine)
правозда́тним (dative plural)
правозда́тного (accusative animate masculine)
правозда́тне (accusative neuter)
правозда́тну (accusative feminine)
правозда́тних (accusative animate plural)
правозда́тний (accusative inanimate masculine)
правозда́тні (accusative inanimate plural)
правозда́тним (instrumental masculine neuter)
правозда́тною (feminine instrumental)
правозда́тними (instrumental plural)
правозда́тному (locative masculine neuter)
правозда́тнім (locative masculine neuter)
правозда́тній (feminine locative)
правозда́тних (locative plural)

uk-adecl

правозда́тний

From пра́во (právo) + -о- (-o-) + зда́тний (zdátnyj).

af

(law) possessing legal capacity (recognized in law as an individual endowed with legal rights and responsibilities)


цивільний

uk-adj

циві́льний • (cyvílʹnyj) (adverb циві́льно)

циві́льний (canonical)
cyvílʹnyj (romanization)
циві́льно (adverb)
циві́льний (masculine nominative)
циві́льне (neuter nominative)
циві́льна (feminine nominative)
циві́льні (nominative plural)
циві́льного (genitive masculine neuter)
циві́льної (feminine genitive)
циві́льних (genitive plural)
циві́льному (dative masculine neuter)
циві́льній (dative feminine)
циві́льним (dative plural)
циві́льного (accusative animate masculine)
циві́льне (accusative neuter)
циві́льну (accusative feminine)
циві́льних (accusative animate plural)
циві́льний (accusative inanimate masculine)
циві́льні (accusative inanimate plural)
циві́льним (instrumental masculine neuter)
циві́льною (feminine instrumental)
циві́льними (instrumental plural)
циві́льному (locative masculine neuter)
циві́льнім (locative masculine neuter)
циві́льній (feminine locative)
циві́льних (locative plural)

Uk-цивільний.ogg

From Latin cīvīlis + -ний (-nyj). Compare Belarusian цыві́льны (cyvílʹny), Polish cywilny.

(law) civil (relating to private relations among citizens, as opposed to criminal matters)


довірчий

дові́рчий • (dovírčyj) (adverb дові́рчо)

дові́рчий (canonical)
dovírčyj (romanization)
дові́рчо (adverb)
дові́рчий (masculine nominative)
дові́рче (neuter nominative)
дові́рча (feminine nominative)
дові́рчі (nominative plural)
дові́рчого (genitive masculine neuter)
дові́рчої (feminine genitive)
дові́рчих (genitive plural)
дові́рчому (dative masculine neuter)
дові́рчій (dative feminine)
дові́рчим (dative plural)
дові́рчого (accusative animate masculine)
дові́рче (accusative neuter)
дові́рчу (accusative feminine)
дові́рчих (accusative animate plural)
дові́рчий (accusative inanimate masculine)
дові́рчі (accusative inanimate plural)
дові́рчим (instrumental masculine neuter)
дові́рчою (feminine instrumental)
дові́рчими (instrumental plural)
дові́рчому (locative masculine neuter)
дові́рчім (locative masculine neuter)
дові́рчій (feminine locative)
дові́рчих (locative plural)

Uk-довірчий.ogg

дові́рча вла́сність ― dovírča vlásnistʹ ― trust (literally, “trust property”)

(relational, law) trust, power of attorney, warrant (attributive)


оскарження

uk-noun

оска́рження<loci:ju>

оска́рження • (oskáržennja) n inan (genitive оска́рження, nominative plural оска́рження, genitive plural оска́ржень)

оска́рження (canonical)
oskáržennja (romanization)
оска́рження (genitive)
оска́рження (nominative plural)
оска́ржень (genitive plural)
оска́рження (nominative singular)
оска́рження (nominative plural)
оска́рження (genitive singular)
оска́ржень (genitive plural)
оска́рженню (dative singular)
оска́рженням (dative plural)
оска́рження (accusative singular)
оска́рження (accusative plural)
оска́рженням (instrumental singular)
оска́рженнями (instrumental plural)
оска́рженні (locative singular)
оска́рженню (locative singular)
оска́рженнях (locative plural)
оска́рження (singular vocative)
оска́рження (plural vocative)

uk-ndecl

оска́рження<loci:ju>

Uk-оскарження.ogg

From оска́ржити (oskáržyty) + -ення (-ennja). Compare Polish oskarżenie (“accusation, charge, indictment”).


оскаржити

uk-verb

оска́ржувати

оска́ржити • (oskáržyty) pf (imperfective оска́ржувати)

оска́ржити (canonical)
oskáržyty (romanization)
оска́ржувати (imperfective)
оска́ржити (infinitive perfective)
оска́ржить (infinitive perfective)
оска́ржений (passive past perfective)
impersonal: оска́ржено (passive past perfective)
оска́рживши (adverbial past perfective)
оска́ржу (first-person future perfective singular)
оска́ржиш (future perfective second-person singular)
оска́ржить (future perfective singular third-person)
оска́ржим (first-person future perfective plural)
оска́ржимо (first-person future perfective plural)
оска́ржите (future perfective plural second-person)
оска́ржать (future perfective plural third-person)
оска́ржмо (first-person imperative plural)
оска́рж (imperative second-person singular)
оска́ржте (imperative plural second-person)
оска́ржив (masculine past singular)
оска́ржили (masculine past plural)
оска́ржила (feminine past singular)
оска́ржили (feminine past plural)
оска́ржило (neuter past singular)
оска́ржили (neuter past plural)

From о- (o-) + ска́ржити (skáržyty). Compare Belarusian абска́рдзіць (abskárdzicʹ), Polish oskarżyć (“to accuse”).

cog

абска́рдзіць


апелювати

апелюва́ти (canonical)
apeljuváty (romanization)
апелюва́ти (infinitive)
апелюва́ть (infinitive)
апелю́ючи (adverbial present)
апелюва́вши (adverbial past)
апелю́ю (first-person future singular)
бу́ду апелюва́ти (first-person singular)
бу́ду апелюва́ть (first-person singular)
апелюва́тиму (first-person singular)
апелю́єш (future second-person singular)
бу́деш апелюва́ти (second-person singular)
бу́деш апелюва́ть (second-person singular)
апелюва́тимеш (second-person singular)
апелю́є (future singular third-person)
бу́де апелюва́ти (singular third-person)
бу́де апелюва́ть (singular third-person)
апелюва́тиме (singular third-person)
апелю́єм (first-person future plural)
апелю́ємо (first-person future plural)
бу́демо апелюва́ти (first-person plural)
бу́демо апелюва́ть (first-person plural)
апелюва́тимемо (first-person plural)
апелюва́тимем (first-person plural)
апелю́єте (future plural second-person)
бу́дете апелюва́ти (plural second-person)
бу́дете апелюва́ть (plural second-person)
апелюва́тимете (plural second-person)
апелю́ють (future plural third-person)
бу́дуть апелюва́ти (plural third-person)
бу́дуть апелюва́ть (plural third-person)
апелюва́тимуть (plural third-person)
апелю́ймо (first-person imperative plural)
апелю́й (imperative second-person singular)
апелю́йте (imperative plural second-person)
апелюва́в (masculine past singular)
апелюва́ли (masculine past plural)
апелюва́ла (feminine past singular)
апелюва́ли (feminine past plural)
апелюва́ло (neuter past singular)
апелюва́ли (neuter past plural)

From Latin appellō + -юва́ти (-juváty). Compare Russian апелли́ровать (apellírovatʹ), Belarusian апелява́ць (apjeljavácʹ), Polish apelować.

апелли́ровать


обвинуватити

uk-verb

обвинува́тити

обвинува́чувати

обвинува́тити • (obvynuvátyty) pf (imperfective обвинува́чувати)

обвинува́тити (canonical)
obvynuvátyty (romanization)
обвинува́чувати (imperfective)
обвинува́тити (infinitive perfective)
обвинува́тить (infinitive perfective)
обвинува́чений (passive past perfective)
impersonal: обвинува́чено (passive past perfective)
обвинува́тивши (adverbial past perfective)
обвинува́чу (first-person future perfective singular)
обвинува́тиш (future perfective second-person singular)
обвинува́тить (future perfective singular third-person)
обвинува́тим (first-person future perfective plural)
обвинува́тимо (first-person future perfective plural)
обвинува́тите (future perfective plural second-person)
обвинува́тять (future perfective plural third-person)
обвинува́тьмо (first-person imperative plural)
обвинува́ть (imperative second-person singular)
обвинува́тьте (imperative plural second-person)
обвинува́тив (masculine past singular)
обвинува́тили (masculine past plural)
обвинува́тила (feminine past singular)
обвинува́тили (feminine past plural)
обвинува́тило (neuter past singular)
обвинува́тили (neuter past plural)

Uk-обвинуватити.ogg

From об- (ob-) + винува́тити (vynuvátyty), from винува́тий (vynuvátyj, “guilty”). Compare Russian обвини́ть (obvinítʹ), Belarusian абвінава́ціць (abvinavácicʹ), Polish obwinić.

cog

абвінава́ціць

(transitive, law) to accuse, to arraign, to charge, to incriminate, to indict (of/for/with something — у/в + locative)


оскаржувати

uk-verb

оска́ржувати

оска́ржувати • (oskáržuvaty) impf (perfective оска́ржити)

оска́ржувати (canonical)
oskáržuvaty (romanization)
оска́ржити (perfective)
оска́ржувати (imperfective infinitive)
оска́ржувать (imperfective infinitive)
оска́ржуваний (imperfective passive past)
impersonal: оска́ржувано (imperfective passive past)
оска́ржуючи (adverbial imperfective present)
оска́ржувавши (adverbial imperfective past)
оска́ржую (first-person imperfective present singular)
бу́ду оска́ржувати (first-person future imperfective singular)
бу́ду оска́ржувать (first-person future imperfective singular)
оска́ржуватиму (first-person future imperfective singular)
оска́ржуєш (imperfective present second-person singular)
бу́деш оска́ржувати (future imperfective second-person singular)
бу́деш оска́ржувать (future imperfective second-person singular)
оска́ржуватимеш (future imperfective second-person singular)
оска́ржує (imperfective present singular third-person)
бу́де оска́ржувати (future imperfective singular third-person)
бу́де оска́ржувать (future imperfective singular third-person)
оска́ржуватиме (future imperfective singular third-person)
оска́ржуєм (first-person imperfective plural present)
оска́ржуємо (first-person imperfective plural present)
бу́демо оска́ржувати (first-person future imperfective plural)
бу́демо оска́ржувать (first-person future imperfective plural)
оска́ржуватимемо (first-person future imperfective plural)
оска́ржуватимем (first-person future imperfective plural)
оска́ржуєте (imperfective plural present second-person)
бу́дете оска́ржувати (future imperfective plural second-person)
бу́дете оска́ржувать (future imperfective plural second-person)
оска́ржуватимете (future imperfective plural second-person)
оска́ржують (imperfective plural present third-person)
бу́дуть оска́ржувати (future imperfective plural third-person)
бу́дуть оска́ржувать (future imperfective plural third-person)
оска́ржуватимуть (future imperfective plural third-person)
оска́ржуймо (first-person imperative plural)
оска́ржуй (imperative second-person singular)
оска́ржуйте (imperative plural second-person)
оска́ржував (masculine past singular)
оска́ржували (masculine past plural)
оска́ржувала (feminine past singular)
оска́ржували (feminine past plural)
оска́ржувало (neuter past singular)
оска́ржували (neuter past plural)

From оска́ржити (oskáržyty) + -увати (-uvaty). Compare Belarusian абска́рджваць (abskárdžvacʹ), Polish oskarżać (“to accuse”).

cog

абска́рджваць


обвинувачувати

uk-verb

обвинува́чувати

обвинува́тити

обвинува́чувати • (obvynuváčuvaty) impf (perfective обвинува́тити)

обвинува́чувати (canonical)
obvynuváčuvaty (romanization)
обвинува́тити (perfective)
обвинува́чувати (imperfective infinitive)
обвинува́чувать (imperfective infinitive)
обвинува́чуваний (imperfective passive past)
impersonal: обвинува́чувано (imperfective passive past)
обвинува́чуючи (adverbial imperfective present)
обвинува́чувавши (adverbial imperfective past)
обвинува́чую (first-person imperfective present singular)
бу́ду обвинува́чувати (first-person future imperfective singular)
бу́ду обвинува́чувать (first-person future imperfective singular)
обвинува́чуватиму (first-person future imperfective singular)
обвинува́чуєш (imperfective present second-person singular)
бу́деш обвинува́чувати (future imperfective second-person singular)
бу́деш обвинува́чувать (future imperfective second-person singular)
обвинува́чуватимеш (future imperfective second-person singular)
обвинува́чує (imperfective present singular third-person)
бу́де обвинува́чувати (future imperfective singular third-person)
бу́де обвинува́чувать (future imperfective singular third-person)
обвинува́чуватиме (future imperfective singular third-person)
обвинува́чуєм (first-person imperfective plural present)
обвинува́чуємо (first-person imperfective plural present)
бу́демо обвинува́чувати (first-person future imperfective plural)
бу́демо обвинува́чувать (first-person future imperfective plural)
обвинува́чуватимемо (first-person future imperfective plural)
обвинува́чуватимем (first-person future imperfective plural)
обвинува́чуєте (imperfective plural present second-person)
бу́дете обвинува́чувати (future imperfective plural second-person)
бу́дете обвинува́чувать (future imperfective plural second-person)
обвинува́чуватимете (future imperfective plural second-person)
обвинува́чують (imperfective plural present third-person)
бу́дуть обвинува́чувати (future imperfective plural third-person)
бу́дуть обвинува́чувать (future imperfective plural third-person)
обвинува́чуватимуть (future imperfective plural third-person)
обвинува́чуймо (first-person imperative plural)
обвинува́чуй (imperative second-person singular)
обвинува́чуйте (imperative plural second-person)
обвинува́чував (masculine past singular)
обвинува́чували (masculine past plural)
обвинува́чувала (feminine past singular)
обвинува́чували (feminine past plural)
обвинува́чувало (neuter past singular)
обвинува́чували (neuter past plural)

[ɔbʋenʊˈʋat͡ʃʊʋɐte]

Uk-обвинувачувати.ogg

From the обвинува́ч- (obvynuváč-) stem of обвинува́тити (obvynuvátyty) + -увати (-uvaty). Compare Russian обвиня́ть (obvinjátʹ), Belarusian абвінава́чваць (abvinaváčvacʹ), Polish obwiniać.

af

обвинува́тити

cog

абвінава́чваць


інкримінувати

uk-verb

інкримінува́ти

інкримінува́ти • (inkryminuváty) impf or pf

інкримінува́ти (canonical)
inkryminuváty (romanization)
інкримінува́ти (infinitive)
інкримінува́ть (infinitive)
інкриміно́ваний (passive past)
impersonal: інкриміно́вано (passive past)
інкриміну́ючи (adverbial present)
інкримінува́вши (adverbial past)
інкриміну́ю (first-person future singular)
бу́ду йнкримінува́ти (first-person singular)
бу́ду йнкримінува́ть (first-person singular)
інкримінува́тиму (first-person singular)
інкриміну́єш (future second-person singular)
бу́деш інкримінува́ти (second-person singular)
бу́деш інкримінува́ть (second-person singular)
інкримінува́тимеш (second-person singular)
інкриміну́є (future singular third-person)
бу́де йнкримінува́ти (singular third-person)
бу́де йнкримінува́ть (singular third-person)
інкримінува́тиме (singular third-person)
інкриміну́єм (first-person future plural)
інкриміну́ємо (first-person future plural)
бу́демо йнкримінува́ти (first-person plural)
бу́демо йнкримінува́ть (first-person plural)
інкримінува́тимемо (first-person plural)
інкримінува́тимем (first-person plural)
інкриміну́єте (future plural second-person)
бу́дете йнкримінува́ти (plural second-person)
бу́дете йнкримінува́ть (plural second-person)
інкримінува́тимете (plural second-person)
інкриміну́ють (future plural third-person)
бу́дуть інкримінува́ти (plural third-person)
бу́дуть інкримінува́ть (plural third-person)
інкримінува́тимуть (plural third-person)
інкриміну́ймо (first-person imperative plural)
інкриміну́й (imperative second-person singular)
інкриміну́йте (imperative plural second-person)
інкримінува́в (masculine past singular)
інкримінува́ли (masculine past plural)
інкримінува́ла (feminine past singular)
інкримінува́ли (feminine past plural)
інкримінува́ло (neuter past singular)
інкримінува́ли (neuter past plural)

Uk-інкримінувати.ogg

Derived via Western European languages from Latin incriminō + -ува́ти (-uváty). Compare Russian инкримини́ровать (inkriminírovatʹ), Belarusian інкрымінава́ць (inkryminavácʹ), Polish inkryminować.

cog

инкримини́ровать

інкрымінава́ць

кому́сь комусь

(law) to incriminate (:someone in/with something), to impute (:something to someone — кому́сь (dative) щось (accusative)) (make an accusation or bring an indictment in respect of)


протиправний

uk-adj

протипра́вний

протипра́вність

протипра́вний • (protyprávnyj) (abstract noun протипра́вність)

протипра́вний (canonical)
protyprávnyj (romanization)
протипра́вність (abstract-noun)
протипра́вний (masculine nominative)
протипра́вне (neuter nominative)
протипра́вна (feminine nominative)
протипра́вні (nominative plural)
протипра́вного (genitive masculine neuter)
протипра́вної (feminine genitive)
протипра́вних (genitive plural)
протипра́вному (dative masculine neuter)
протипра́вній (dative feminine)
протипра́вним (dative plural)
протипра́вного (accusative animate masculine)
протипра́вне (accusative neuter)
протипра́вну (accusative feminine)
протипра́вних (accusative animate plural)
протипра́вний (accusative inanimate masculine)
протипра́вні (accusative inanimate plural)
протипра́вним (instrumental masculine neuter)
протипра́вною (feminine instrumental)
протипра́вними (instrumental plural)
протипра́вному (locative masculine neuter)
протипра́внім (locative masculine neuter)
протипра́вній (feminine locative)
протипра́вних (locative plural)

uk-adecl

протипра́вний

From проти- (proty-) + пра́во (právo) + -ний (-nyj). Compare Russian противопра́вный (protivoprávnyj).

cog

противопра́вный

(law) unlawful, illegal (contrary to law)


протипоказання

uk-noun

протипоказа́ння<loci:ju>

протипоказа́ння • (protypokazánnja) n inan (genitive протипоказа́ння, nominative plural протипоказа́ння, genitive plural протипоказа́нь)

протипоказа́ння (canonical)
protypokazánnja (romanization)
протипоказа́ння (genitive)
протипоказа́ння (nominative plural)
протипоказа́нь (genitive plural)
протипоказа́ння (nominative singular)
протипоказа́ння (nominative plural)
протипоказа́ння (genitive singular)
протипоказа́нь (genitive plural)
протипоказа́нню (dative singular)
протипоказа́нням (dative plural)
протипоказа́ння (accusative singular)
протипоказа́ння (accusative plural)
протипоказа́нням (instrumental singular)
протипоказа́ннями (instrumental plural)
протипоказа́нні (locative singular)
протипоказа́нню (locative singular)
протипоказа́ннях (locative plural)
протипоказа́ння (singular vocative)
протипоказа́ння (plural vocative)

uk-ndecl

протипоказа́ння<loci:ju>

From проти- (proty-) + показа́ння (pokazánnja). Compare Russian противопоказа́ние (protivopokazánije), Belarusian проціпаказа́нне (procipakazánnje), Polish przeciwwskazanie.

cog

противопоказа́ние

проціпаказа́нне

(law) counterevidence, contrary testimony


позов

uk-noun

по́зов • (pózov) m inan (genitive по́зову, nominative plural по́зови, genitive plural по́зовів, relational adjective позо́вний)

по́зов (canonical)
pózov (romanization)
по́зову (genitive)
по́зови (nominative plural)
по́зовів (genitive plural)
позо́вний (adjective relational)
по́зов (nominative singular)
по́зови (nominative plural)
по́зову (genitive singular)
по́зовів (genitive plural)
по́зову (dative singular)
по́зовам (dative plural)
по́зов (accusative singular)
по́зови (accusative plural)
по́зовом (instrumental singular)
по́зовами (instrumental plural)
по́зові (locative singular)
по́зовах (locative plural)
по́зове (singular vocative)
по́зови (plural vocative)

Deverbal from позва́ти (pozváty). Compare Polish pozew.

зустрі́чний по́зов ― zustríčnyj pózov ― countersuit, counterclaim


ухвала

ухва́ла • (uxvála) f inan (genitive ухва́ли, nominative plural ухва́ли, genitive plural ухва́л)

ухва́ла (canonical)
uxvála (romanization)
ухва́ли (genitive)
ухва́ли (nominative plural)
ухва́л (genitive plural)
ухва́ла (nominative singular)
ухва́ли (nominative plural)
ухва́ли (genitive singular)
ухва́л (genitive plural)
ухва́лі (dative singular)
ухва́лам (dative plural)
ухва́лу (accusative singular)
ухва́ли (accusative plural)
ухва́лою (instrumental singular)
ухва́лами (instrumental plural)
ухва́лі (locative singular)
ухва́лах (locative plural)
ухва́ло (singular vocative)
ухва́ли (plural vocative)

Deverbal from ухвали́ти (uxvalýty). Compare Polish uchwała.


свідчення

сві́дчення<loci:ju>

сві́дчення • (svídčennja) n inan (genitive сві́дчення, nominative plural сві́дчення, genitive plural сві́дчень)

сві́дчення (canonical)
svídčennja (romanization)
сві́дчення (genitive)
сві́дчення (nominative plural)
сві́дчень (genitive plural)
сві́дчення (nominative singular)
сві́дчення (nominative plural)
сві́дчення (genitive singular)
сві́дчень (genitive plural)
сві́дченню (dative singular)
сві́дченням (dative plural)
сві́дчення (accusative singular)
сві́дчення (accusative plural)
сві́дченням (instrumental singular)
сві́дченнями (instrumental plural)
сві́дченні (locative singular)
сві́дченню (locative singular)
сві́дченнях (locative plural)
сві́дчення (singular vocative)
сві́дчення (plural vocative)

uk-ndecl

сві́дчення<loci:ju>

[ˈsʲʋʲid͡ʒt͡ʃenʲːɐ]

Uk-свідчення.ogg

From сві́дчити (svídčyty) + -ення (-ennja). Compare Belarusian све́дчанне (svjédčannje), Polish świadczenie.


обвинувачення

uk-noun

обвинува́чення<loci:ju>

обвинува́чення • (obvynuváčennja) n inan (genitive обвинува́чення, nominative plural обвинува́чення, genitive plural обвинува́чень)

обвинува́чення (canonical)
obvynuváčennja (romanization)
обвинува́чення (genitive)
обвинува́чення (nominative plural)
обвинува́чень (genitive plural)
обвинува́чення (nominative singular)
обвинува́чення (nominative plural)
обвинува́чення (genitive singular)
обвинува́чень (genitive plural)
обвинува́ченню (dative singular)
обвинува́ченням (dative plural)
обвинува́чення (accusative singular)
обвинува́чення (accusative plural)
обвинува́ченням (instrumental singular)
обвинува́ченнями (instrumental plural)
обвинува́ченні (locative singular)
обвинува́ченню (locative singular)
обвинува́ченнях (locative plural)
обвинува́чення (singular vocative)
обвинува́чення (plural vocative)

uk-ndecl

обвинува́чення<loci:ju>

[ɔbʋenʊˈʋat͡ʃenʲːɐ]

Uk-обвинувачення.ogg

From обвинува́тити (obvynuvátyty) + -ення (-ennja). Compare Russian обвине́ние (obvinénije), Belarusian абвінава́чанне (abvinaváčannje), Polish obwinienie.

af

обвинува́тити

cog

абвінава́чанне

(law, in the singular) prosecution (the prosecuting party)


відчуження

uk-noun

відчу́ження • (vidčúžennja) n inan (genitive відчу́ження, uncountable)

відчу́ження (canonical)
vidčúžennja (romanization)
відчу́ження (genitive)
відчу́ження (nominative singular)
відчу́ження (genitive singular)
відчу́женню (dative singular)
відчу́ження (accusative singular)
відчу́женням (instrumental singular)
відчу́женні (locative singular)
відчу́женню (locative singular)
відчу́ження (singular vocative)

[ʋʲid͡ʒˈt͡ʃuʒenʲːɐ]

From відчу́жити (vidčúžyty) + -ення (-ennja). Compare Russian отчужде́ние (otčuždénije), Belarusian адчужэ́нне (adčužénnje).

відчу́жити відчужити#Ukrainian

відчу́житися відчужитися#Ukrainian

verbal noun of відчу́жити pf (vidčúžyty) and відчу́житися pf (vidčúžytysja):

(law) alienation, expropriation (of property)


відчужувати

uk-verb

відчу́жувати

відчу́жувати • (vidčúžuvaty) impf (perfective відчу́жити)

відчу́жувати (canonical)
vidčúžuvaty (romanization)
відчу́жити (perfective)
відчу́жувати (imperfective infinitive)
відчу́жувать (imperfective infinitive)
відчу́жуваний (imperfective passive past)
impersonal: відчу́жувано (imperfective passive past)
відчу́жуючи (adverbial imperfective present)
відчу́жувавши (adverbial imperfective past)
відчу́жую (first-person imperfective present singular)
бу́ду відчу́жувати (first-person future imperfective singular)
бу́ду відчу́жувать (first-person future imperfective singular)
відчу́жуватиму (first-person future imperfective singular)
відчу́жуєш (imperfective present second-person singular)
бу́деш відчу́жувати (future imperfective second-person singular)
бу́деш відчу́жувать (future imperfective second-person singular)
відчу́жуватимеш (future imperfective second-person singular)
відчу́жує (imperfective present singular third-person)
бу́де відчу́жувати (future imperfective singular third-person)
бу́де відчу́жувать (future imperfective singular third-person)
відчу́жуватиме (future imperfective singular third-person)
відчу́жуєм (first-person imperfective plural present)
відчу́жуємо (first-person imperfective plural present)
бу́демо відчу́жувати (first-person future imperfective plural)
бу́демо відчу́жувать (first-person future imperfective plural)
відчу́жуватимемо (first-person future imperfective plural)
відчу́жуватимем (first-person future imperfective plural)
відчу́жуєте (imperfective plural present second-person)
бу́дете відчу́жувати (future imperfective plural second-person)
бу́дете відчу́жувать (future imperfective plural second-person)
відчу́жуватимете (future imperfective plural second-person)
відчу́жують (imperfective plural present third-person)
бу́дуть відчу́жувати (future imperfective plural third-person)
бу́дуть відчу́жувать (future imperfective plural third-person)
відчу́жуватимуть (future imperfective plural third-person)
відчу́жуймо (first-person imperative plural)
відчу́жуй (imperative second-person singular)
відчу́жуйте (imperative plural second-person)
відчу́жував (masculine past singular)
відчу́жували (masculine past plural)
відчу́жувала (feminine past singular)
відчу́жували (feminine past plural)
відчу́жувало (neuter past singular)
відчу́жували (neuter past plural)

[ʋʲid͡ʒˈt͡ʃuʒʊʋɐte]

Uk-відчужувати.ogg

From відчу́жити (vidčúžyty) + -увати (-uvaty). Compare Russian отчужда́ть (otčuždátʹ), Belarusian адчужа́ць (adčužácʹ).

cog

Russian отчужда́ть (otčuždátʹ)

(law) to alienate, to expropriate (:property)


відчужити

uk-verb

відчу́жувати

відчу́жити • (vidčúžyty) pf (imperfective відчу́жувати)

відчу́жити (canonical)
vidčúžyty (romanization)
відчу́жувати (imperfective)
відчу́жити (infinitive perfective)
відчу́жить (infinitive perfective)
відчу́жений (passive past perfective)
impersonal: відчу́жено (passive past perfective)
відчу́живши (adverbial past perfective)
відчу́жу (first-person future perfective singular)
відчу́жиш (future perfective second-person singular)
відчу́жить (future perfective singular third-person)
відчу́жим (first-person future perfective plural)
відчу́жимо (first-person future perfective plural)
відчу́жите (future perfective plural second-person)
відчу́жать (future perfective plural third-person)
відчу́жмо (first-person imperative plural)
відчу́ж (imperative second-person singular)
відчу́жте (imperative plural second-person)
відчу́жив (masculine past singular)
відчу́жили (masculine past plural)
відчу́жила (feminine past singular)
відчу́жили (feminine past plural)
відчу́жило (neuter past singular)
відчу́жили (neuter past plural)

Uk-відчужити.ogg

From від- (vid-) + чужи́й (čužýj) + -ити (-yty). Compare Russian отчуди́ть (otčudítʹ).


люстрація

uk-noun

люстра́ція<>

люстраці́йний

люстра́ція • (ljustrácija) f inan (genitive люстра́ції, nominative plural люстра́ції, genitive plural люстра́цій, relational adjective люстраці́йний)

люстра́ція (canonical)
ljustrácija (romanization)
люстра́ції (genitive)
люстра́ції (nominative plural)
люстра́цій (genitive plural)
люстраці́йний (adjective relational)
люстра́ція (nominative singular)
люстра́ції (nominative plural)
люстра́ції (genitive singular)
люстра́цій (genitive plural)
люстра́ції (dative singular)
люстра́ціям (dative plural)
люстра́цію (accusative singular)
люстра́ції (accusative plural)
люстра́цією (instrumental singular)
люстра́ціями (instrumental plural)
люстра́ції (locative singular)
люстра́ціях (locative plural)
люстра́ціє (singular vocative)
люстра́ції (plural vocative)

uk-ndecl

люстра́ція<>

Borrowed from Latin lūstrātiō. Compare Russian люстра́ция (ljustrácija), Belarusian люстра́цыя (ljustrácyja), Polish lustracja.

uk:люстрація
uk:люстрація в Україні

(law, politics) lustration (the restoration of credibility to a government by the purging of perpetrators of crimes committed under an earlier regime)


притягнути

uk-verb

притя́гувати

притягну́ти • (prytjahnúty) pf (imperfective притя́гувати or притяга́ти)

притягну́ти (canonical)
prytjahnúty (romanization)
притя́гувати (imperfective)
притяга́ти (imperfective)
притягну́ти (infinitive perfective)
притягну́ть (infinitive perfective)
притя́гнений (passive past perfective)
притя́гнутий (passive past perfective)
prytjáhnenyj (passive past perfective)
prytjáhnutyj (passive past perfective)
impersonal: притя́гнено (passive past perfective)
притя́гнуто (passive past perfective)
prytjáhneno (passive past perfective)
prytjáhnuto (passive past perfective)
притя́гши (adverbial past perfective)
притягну́вши (adverbial past perfective)
притягну́ (first-person future perfective singular)
притя́гнеш (future perfective second-person singular)
притя́гне (future perfective singular third-person)
притя́гнем (first-person future perfective plural)
притя́гнемо (first-person future perfective plural)
притя́гнете (future perfective plural second-person)
притя́гнуть (future perfective plural third-person)
притягні́м (first-person imperative plural)
притягні́мо (first-person imperative plural)
притягни́ (imperative second-person singular)
притягні́ть (imperative plural second-person)
притя́г (masculine past singular)
притягну́в (masculine past singular)
притягли́ (masculine past plural)
притягну́ли (masculine past plural)
притягла́ (feminine past singular)
притягну́ла (feminine past singular)
притягли́ (feminine past plural)
притягну́ли (feminine past plural)
притягло́ (neuter past singular)
притягну́ло (neuter past singular)
притягли́ (neuter past plural)
притягну́ли (neuter past plural)

uk-conj

((притягну́ти<3°c/b.pf.tr.ppp>,притягну́ти<3c.pf.tr.ppp>))

Uk-притягнути.ogg

From при- (pry-) + тягну́ти (tjahnúty). Compare Russian притяну́ть (pritjanútʹ), Belarusian прыцягну́ць (prycjahnúcʹ), Polish przyciągnąć.

притягну́ти до відповіда́льності

to bring to book, to bring to justice, to call to account

притягну́ти до криміна́льної відповіда́льності

prytjahnúty do kryminálʹnoji vidpovidálʹnosti

притягну́ти до су́ду

to bring to trial, to prosecute, to arraign

(law, in expressions) to bring, to summon


притягувати

uk-verb

притя́гувати

притя́гувати • (prytjáhuvaty) impf (perfective притягну́ти or притягти́)

притя́гувати (canonical)
prytjáhuvaty (romanization)
притягну́ти (perfective)
притягти́ (perfective)
притя́гувати (imperfective infinitive)
притя́гувать (imperfective infinitive)
притя́гуваний (imperfective passive past)
impersonal: притя́гувано (imperfective passive past)
притя́гуючи (adverbial imperfective present)
притя́гувавши (adverbial imperfective past)
притя́гую (first-person imperfective present singular)
бу́ду притя́гувати (first-person future imperfective singular)
бу́ду притя́гувать (first-person future imperfective singular)
притя́гуватиму (first-person future imperfective singular)
притя́гуєш (imperfective present second-person singular)
бу́деш притя́гувати (future imperfective second-person singular)
бу́деш притя́гувать (future imperfective second-person singular)
притя́гуватимеш (future imperfective second-person singular)
притя́гує (imperfective present singular third-person)
бу́де притя́гувати (future imperfective singular third-person)
бу́де притя́гувать (future imperfective singular third-person)
притя́гуватиме (future imperfective singular third-person)
притя́гуєм (first-person imperfective plural present)
притя́гуємо (first-person imperfective plural present)
бу́демо притя́гувати (first-person future imperfective plural)
бу́демо притя́гувать (first-person future imperfective plural)
притя́гуватимемо (first-person future imperfective plural)
притя́гуватимем (first-person future imperfective plural)
притя́гуєте (imperfective plural present second-person)
бу́дете притя́гувати (future imperfective plural second-person)
бу́дете притя́гувать (future imperfective plural second-person)
притя́гуватимете (future imperfective plural second-person)
притя́гують (imperfective plural present third-person)
бу́дуть притя́гувати (future imperfective plural third-person)
бу́дуть притя́гувать (future imperfective plural third-person)
притя́гуватимуть (future imperfective plural third-person)
притя́гуймо (first-person imperative plural)
притя́гуй (imperative second-person singular)
притя́гуйте (imperative plural second-person)
притя́гував (masculine past singular)
притя́гували (masculine past plural)
притя́гувала (feminine past singular)
притя́гували (feminine past plural)
притя́гувало (neuter past singular)
притя́гували (neuter past plural)

Uk-притягувати.ogg

From притягну́ти (prytjahnúty) + -увати (-uvaty). Compare Russian притя́гивать (pritjágivatʹ), Belarusian прыця́гваць (prycjáhvacʹ).

cog

притя́гивать

притя́гувати до відповіда́льності

притя́гувати до криміна́льної відповіда́льності

prytjáhuvaty do kryminálʹnoji vidpovidálʹnosti

притя́гувати до су́ду


притягти

uk-verb

притя́гувати

притягти́ • (prytjahtý) pf (imperfective притя́гувати or притяга́ти)

притягти́ (canonical)
prytjahtý (romanization)
притя́гувати (imperfective)
притяга́ти (imperfective)
притягти́ (infinitive perfective)
притя́гши (adverbial past perfective)
притягну́ (first-person future perfective singular)
притя́гнеш (future perfective second-person singular)
притя́гне (future perfective singular third-person)
притя́гнем (first-person future perfective plural)
притя́гнемо (first-person future perfective plural)
притя́гнете (future perfective plural second-person)
притя́гнуть (future perfective plural third-person)
притягні́м (first-person imperative plural)
притягні́мо (first-person imperative plural)
притягни́ (imperative second-person singular)
притягні́ть (imperative plural second-person)
притя́г (masculine past singular)
притягли́ (masculine past plural)
притягла́ (feminine past singular)
притягли́ (feminine past plural)
притягло́ (neuter past singular)
притягли́ (neuter past plural)

Uk-притягти.ogg

притягти́ до відповіда́льності

притягти́ до криміна́льної відповіда́льності

prytjahtý do kryminálʹnoji vidpovidálʹnosti

притягти́ до су́ду


судочинство

uk-noun

судочи́нство<sg>

судочи́нство • (sudočýnstvo) n inan (genitive судочи́нства, uncountable)

судочи́нство (canonical)
sudočýnstvo (romanization)
судочи́нства (genitive)
судочи́нство (nominative singular)
судочи́нства (genitive singular)
судочи́нству (dative singular)
судочи́нство (accusative singular)
судочи́нством (instrumental singular)
судочи́нстві (locative singular)
судочи́нство (singular vocative)

uk-ndecl

судочи́нство<sg>

Uk-судочинство.ogg

From суд (sud, “court”) + -о- (-o-) + чин (čyn, “action, activity”) + -ство (-stvo).

af

криміна́льне судочи́нство

criminal procedure, criminal proceedings

(law) court procedure, court proceedings, judicial procedure, judicial proceedings, legal procedure, legal proceedings


верховенство права

uk-noun

верхове́нство<sg> пра́ва

верхове́нство пра́ва • (verxovénstvo práva) n inan (genitive верхове́нства пра́ва, uncountable)

верхове́нство пра́ва (canonical)
verxovénstvo práva (romanization)
верхове́нства пра́ва (genitive)
верхове́нство пра́ва (nominative singular)
верхове́нства пра́ва (genitive singular)
верхове́нству пра́ва (dative singular)
верхове́нство пра́ва (accusative singular)
верхове́нством пра́ва (instrumental singular)
верхове́нстві пра́ва (locative singular)
верхове́нство пра́ва (singular vocative)

uk-ndecl

верхове́нство<sg> пра́ва


провадження

uk-noun

прова́дження<sg.loci:ju>

прова́дження • (provádžennja) n inan (genitive прова́дження, uncountable)

прова́дження (canonical)
provádžennja (romanization)
прова́дження (genitive)
прова́дження (nominative singular)
прова́дження (genitive singular)
прова́дженню (dative singular)
прова́дження (accusative singular)
прова́дженням (instrumental singular)
прова́дженні (locative singular)
прова́дженню (locative singular)
прова́дження (singular vocative)

uk-ndecl

прова́дження<sg.loci:ju>

[prɔˈʋad͡ʒenʲːɐ]

From прова́дити (provádyty) + -ення (-ennja). Compare Russian проведе́ние (provedénije), Belarusian правядзе́нне (pravjadzjénnje), Polish prowadzenie.

cog

правядзе́нне

судове́ прова́дження

криміна́льне прова́дження

викона́вче прова́дження


юстиція

uk-noun

юсти́ція<sg>

юсти́ція • (justýcija) f inan (genitive юсти́ції, uncountable)

юсти́ція (canonical)
justýcija (romanization)
юсти́ції (genitive)
юсти́ція (nominative singular)
юсти́ції (genitive singular)
юсти́ції (dative singular)
юсти́цію (accusative singular)
юсти́цією (instrumental singular)
юсти́ції (locative singular)
юсти́ціє (singular vocative)

uk-ndecl

юсти́ція<sg>

Uk-юстиція.ogg

Borrowed from Latin iūstitia. Compare Russian юсти́ция (justícija), Belarusian юсты́цыя (justýcyja).

міністе́рство юсти́ції

(law) justice (the civil power dealing with law)


апеляційний

uk-adj

апеляці́йний

апеляці́йний • (apeljacíjnyj)

апеляці́йний (canonical)
apeljacíjnyj (romanization)
апеляці́йний (masculine nominative)
апеляці́йне (neuter nominative)
апеляці́йна (feminine nominative)
апеляці́йні (nominative plural)
апеляці́йного (genitive masculine neuter)
апеляці́йної (feminine genitive)
апеляці́йних (genitive plural)
апеляці́йному (dative masculine neuter)
апеляці́йній (dative feminine)
апеляці́йним (dative plural)
апеляці́йного (accusative animate masculine)
апеляці́йне (accusative neuter)
апеляці́йну (accusative feminine)
апеляці́йних (accusative animate plural)
апеляці́йний (accusative inanimate masculine)
апеляці́йні (accusative inanimate plural)
апеляці́йним (instrumental masculine neuter)
апеляці́йною (feminine instrumental)
апеляці́йними (instrumental plural)
апеляці́йному (locative masculine neuter)
апеляці́йнім (locative masculine neuter)
апеляці́йній (feminine locative)
апеляці́йних (locative plural)

uk-adecl

апеляці́йний

From апеля́ція (apeljácija) + -ний (-nyj). Compare Russian апелляцио́нный (apelljaciónnyj), Belarusian апеляцы́йны (apjeljacýjny), Polish apelacyjny.

cog

апелляцио́нный

апеляці́йний суд

(law, relational) appeal (attributive), appellate


апеляція

uk-noun

апеляці́йний

апеля́ція • (apeljácija) f inan (genitive апеля́ції, nominative plural апеля́ції, genitive plural апеля́цій, relational adjective апеляці́йний)

апеля́ція (canonical)
apeljácija (romanization)
апеля́ції (genitive)
апеля́ції (nominative plural)
апеля́цій (genitive plural)
апеляці́йний (adjective relational)
апеля́ція (nominative singular)
апеля́ції (nominative plural)
апеля́ції (genitive singular)
апеля́цій (genitive plural)
апеля́ції (dative singular)
апеля́ціям (dative plural)
апеля́цію (accusative singular)
апеля́ції (accusative plural)
апеля́цією (instrumental singular)
апеля́ціями (instrumental plural)
апеля́ції (locative singular)
апеля́ціях (locative plural)
апеля́ціє (singular vocative)
апеля́ції (plural vocative)

Uk-апеляція.ogg

Borrowed from Latin appellātiō. Compare Russian апелля́ция (apelljácija), Belarusian апеля́цыя (apjeljácyja), Polish apelacja.


добросовісний

uk-adj

добросо́вісний

добросо́вісно

добросо́вісність

добросо́вісний • (dobrosóvisnyj) (adverb добросо́вісно, abstract noun добросо́вісність)

добросо́вісний (canonical)
dobrosóvisnyj (romanization)
добросо́вісно (adverb)
добросо́вісність (abstract-noun)
добросо́вісний (masculine nominative)
добросо́вісне (neuter nominative)
добросо́вісна (feminine nominative)
добросо́вісні (nominative plural)
добросо́вісного (genitive masculine neuter)
добросо́вісної (feminine genitive)
добросо́вісних (genitive plural)
добросо́вісному (dative masculine neuter)
добросо́вісній (dative feminine)
добросо́вісним (dative plural)
добросо́вісного (accusative animate masculine)
добросо́вісне (accusative neuter)
добросо́вісну (accusative feminine)
добросо́вісних (accusative animate plural)
добросо́вісний (accusative inanimate masculine)
добросо́вісні (accusative inanimate plural)
добросо́вісним (instrumental masculine neuter)
добросо́вісною (feminine instrumental)
добросо́вісними (instrumental plural)
добросо́вісному (locative masculine neuter)
добросо́віснім (locative masculine neuter)
добросо́вісній (feminine locative)
добросо́вісних (locative plural)

uk-adecl

добросо́вісний

Uk-добросовісний.ogg

From до́брий (dóbryj, “good”) + -о- (-o-) + со́вість (sóvistʹ, “conscience”) + -ний (-nyj). Compare Russian добросо́вестный (dobrosóvestnyj).

cog

добросо́вестный

(law) bona fide, good-faith (attributive)


зізнання

uk-noun

зізна́ння<loci:ju>

зізна́ння • (ziznánnja) n inan (genitive зізна́ння, nominative plural зізна́ння, genitive plural зізна́нь)

зізна́ння (canonical)
ziznánnja (romanization)
зізна́ння (genitive)
зізна́ння (nominative plural)
зізна́нь (genitive plural)
зізна́ння (nominative singular)
зізна́ння (nominative plural)
зізна́ння (genitive singular)
зізна́нь (genitive plural)
зізна́нню (dative singular)
зізна́нням (dative plural)
зізна́ння (accusative singular)
зізна́ння (accusative plural)
зізна́нням (instrumental singular)
зізна́ннями (instrumental plural)
зізна́нні (locative singular)
зізна́нню (locative singular)
зізна́ннях (locative plural)
зізна́ння (singular vocative)
зізна́ння (plural vocative)

uk-ndecl

зізна́ння<loci:ju>

From зізна́тися (ziznátysja) + -а́ння (-ánnja).

af

зізна́тися зізнатися#Ukrainian

verbal noun of зізна́тися pf (ziznátysja):

зізна́тися зізнатися#Ukrainian


безапеляційний

uk-adj

безапеляці́йний

безапеляці́йно

безапеляці́йність

безапеляці́йний • (bezapeljacíjnyj) (adverb безапеляці́йно, abstract noun безапеляці́йність)

безапеляці́йний (canonical)
bezapeljacíjnyj (romanization)
безапеляці́йно (adverb)
безапеляці́йність (abstract-noun)
безапеляці́йний (masculine nominative)
безапеляці́йне (neuter nominative)
безапеляці́йна (feminine nominative)
безапеляці́йні (nominative plural)
безапеляці́йного (genitive masculine neuter)
безапеляці́йної (feminine genitive)
безапеляці́йних (genitive plural)
безапеляці́йному (dative masculine neuter)
безапеляці́йній (dative feminine)
безапеляці́йним (dative plural)
безапеляці́йного (accusative animate masculine)
безапеляці́йне (accusative neuter)
безапеляці́йну (accusative feminine)
безапеляці́йних (accusative animate plural)
безапеляці́йний (accusative inanimate masculine)
безапеляці́йні (accusative inanimate plural)
безапеляці́йним (instrumental masculine neuter)
безапеляці́йною (feminine instrumental)
безапеляці́йними (instrumental plural)
безапеляці́йному (locative masculine neuter)
безапеляці́йнім (locative masculine neuter)
безапеляці́йній (feminine locative)
безапеляці́йних (locative plural)

uk-adecl

безапеляці́йний

From без- (bez-) + апеля́ція (apeljácija) + -ний (-nyj). Compare Russian безапелляцио́нный (bezapelljaciónnyj), Belarusian безапеляцы́йны (bjezapjeljacýjny), Polish bezapelacyjny.

cog

безапелляцио́нный

безапеляцы́йны


практикувати

uk-verb

практикува́ти

практикува́ти (canonical)
praktykuváty (romanization)
практикува́ти (imperfective infinitive)
практикува́ть (imperfective infinitive)
практико́ваний (imperfective passive past)
impersonal: практико́вано (imperfective passive past)
практику́ючи (adverbial imperfective present)
практикува́вши (adverbial imperfective past)
практику́ю (first-person imperfective present singular)
бу́ду практикува́ти (first-person future imperfective singular)
бу́ду практикува́ть (first-person future imperfective singular)
практикува́тиму (first-person future imperfective singular)
практику́єш (imperfective present second-person singular)
бу́деш практикува́ти (future imperfective second-person singular)
бу́деш практикува́ть (future imperfective second-person singular)
практикува́тимеш (future imperfective second-person singular)
практику́є (imperfective present singular third-person)
бу́де практикува́ти (future imperfective singular third-person)
бу́де практикува́ть (future imperfective singular third-person)
практикува́тиме (future imperfective singular third-person)
практику́єм (first-person imperfective plural present)
практику́ємо (first-person imperfective plural present)
бу́демо практикува́ти (first-person future imperfective plural)
бу́демо практикува́ть (first-person future imperfective plural)
практикува́тимемо (first-person future imperfective plural)
практикува́тимем (first-person future imperfective plural)
практику́єте (imperfective plural present second-person)
бу́дете практикува́ти (future imperfective plural second-person)
бу́дете практикува́ть (future imperfective plural second-person)
практикува́тимете (future imperfective plural second-person)
практику́ють (imperfective plural present third-person)
бу́дуть практикува́ти (future imperfective plural third-person)
бу́дуть практикува́ть (future imperfective plural third-person)
практикува́тимуть (future imperfective plural third-person)
практику́ймо (first-person imperative plural)
практику́й (imperative second-person singular)
практику́йте (imperative plural second-person)
практикува́в (masculine past singular)
практикува́ли (masculine past plural)
практикува́ла (feminine past singular)
практикува́ли (feminine past plural)
практикува́ло (neuter past singular)
практикува́ли (neuter past plural)

Uk-практикувати.ogg

From пра́ктика (práktyka) + -увати (-uvaty). Compare Russian практикова́ть (praktikovátʹ), Belarusian практыкава́ць (praktykavácʹ), Polish praktykować.

cog

практикова́ть

практыкава́ць

(intransitive, dated, law, medicine) to practise (pursue a career as a lawyer or physician)


повістка

uk-noun

пові́стка<*>

пові́стка • (povístka) f inan (genitive пові́стки, nominative plural пові́стки, genitive plural пові́сток)

пові́стка (canonical)
povístka (romanization)
пові́стки (genitive)
пові́стки (nominative plural)
пові́сток (genitive plural)
пові́стка (nominative singular)
пові́стки (nominative plural)
пові́стки (genitive singular)
пові́сток (genitive plural)
пові́стці (dative singular)
пові́сткам (dative plural)
пові́стку (accusative singular)
пові́стки (accusative plural)
пові́сткою (instrumental singular)
пові́стками (instrumental plural)
пові́стці (locative singular)
пові́стках (locative plural)
пові́стко (singular vocative)
пові́стки (plural vocative)

uk-ndecl

пові́стка<*>

Uk-повістка.ogg

From пові́сти (povísty, “to tell, to impart, to communicate”) + -ка (-ka). Compare Russian пове́стка (povéstka), Belarusian паве́стка (pavjéstka).


позивач

uk-noun

((позива́ч<b.pr>,пози́вач<pr>))

позива́ч or пози́вач • (pozyváč or pozývač) m pers (genitive позивача́ or пози́вача, nominative plural позивачі́ or пози́вачі, genitive plural позивачі́в or пози́вачів, feminine позива́чка or пози́вачка)

позива́ч (canonical)
пози́вач (canonical)
pozyváč (romanization)
pozývač (romanization)
позивача́ (genitive)
пози́вача (genitive)
позивачі́ (nominative plural)
пози́вачі (nominative plural)
позивачі́в (genitive plural)
пози́вачів (genitive plural)
позива́чка (feminine)
пози́вачка (feminine)
позива́ч (nominative singular)
пози́вач (nominative singular)
позивачі́ (nominative plural)
пози́вачі (nominative plural)
позивача́ (genitive singular)
пози́вача (genitive singular)
позивачі́в (genitive plural)
пози́вачів (genitive plural)
позиваче́ві (dative singular)
позивачу́ (dative singular)
пози́вачеві (dative singular)
пози́вачу (dative singular)
позивача́м (dative plural)
пози́вачам (dative plural)
позивача́ (accusative singular)
пози́вача (accusative singular)
позивачі́в (accusative plural)
пози́вачів (accusative plural)
позиваче́м (instrumental singular)
пози́вачем (instrumental singular)
позивача́ми (instrumental plural)
пози́вачами (instrumental plural)
позиваче́ві (locative singular)
позивачу́ (locative singular)
позивачі́ (locative singular)
пози́вачеві (locative singular)
пози́вачу (locative singular)
пози́вачі (locative singular)
позивача́х (locative plural)
пози́вачах (locative plural)
позива́чу (singular vocative)
пози́вачу (singular vocative)
позивачі́ (plural vocative)
пози́вачі (plural vocative)

uk-ndecl

((позива́ч<b.pr>,пози́вач<pr>))

[pɔˈzɪʋɐt͡ʃ]

(law) plaintiff, claimant, petitioner, complainant


банкрутство

uk-noun

банкру́тство<>

банкру́тство • (bankrútstvo) n inan (genitive банкру́тства, nominative plural банкру́тства, genitive plural банкру́тств)

банкру́тство (canonical)
bankrútstvo (romanization)
банкру́тства (genitive)
банкру́тства (nominative plural)
банкру́тств (genitive plural)
банкру́тство (nominative singular)
банкру́тства (nominative plural)
банкру́тства (genitive singular)
банкру́тств (genitive plural)
банкру́тству (dative singular)
банкру́тствам (dative plural)
банкру́тство (accusative singular)
банкру́тства (accusative plural)
банкру́тством (instrumental singular)
банкру́тствами (instrumental plural)
банкру́тстві (locative singular)
банкру́тствах (locative plural)
банкру́тство (singular vocative)
банкру́тства (plural vocative)

uk-ndecl

банкру́тство<>

From банкру́т (bankrút) + -ство (-stvo). Compare Belarusian банкру́цтва (bankrúctva), Polish bankructwo.

(finance, law) bankruptcy (a legally declared or recognized condition of insolvency of a person or organization)


постановляти

uk-verb

постановля́ти

постанови́ти

постановля́ти • (postanovljáty) impf (perfective постанови́ти)

постановля́ти (canonical)
postanovljáty (romanization)
постанови́ти (perfective)
постановля́ти (imperfective infinitive)
постановля́ть (imperfective infinitive)
постановля́ючи (adverbial imperfective present)
постановля́вши (adverbial imperfective past)
постановля́ю (first-person imperfective present singular)
бу́ду постановля́ти (first-person future imperfective singular)
бу́ду постановля́ть (first-person future imperfective singular)
постановля́тиму (first-person future imperfective singular)
постановля́єш (imperfective present second-person singular)
бу́деш постановля́ти (future imperfective second-person singular)
бу́деш постановля́ть (future imperfective second-person singular)
постановля́тимеш (future imperfective second-person singular)
постановля́є (imperfective present singular third-person)
бу́де постановля́ти (future imperfective singular third-person)
бу́де постановля́ть (future imperfective singular third-person)
постановля́тиме (future imperfective singular third-person)
постановля́єм (first-person imperfective plural present)
постановля́ємо (first-person imperfective plural present)
бу́демо постановля́ти (first-person future imperfective plural)
бу́демо постановля́ть (first-person future imperfective plural)
постановля́тимемо (first-person future imperfective plural)
постановля́тимем (first-person future imperfective plural)
постановля́єте (imperfective plural present second-person)
бу́дете постановля́ти (future imperfective plural second-person)
бу́дете постановля́ть (future imperfective plural second-person)
постановля́тимете (future imperfective plural second-person)
постановля́ють (imperfective plural present third-person)
бу́дуть постановля́ти (future imperfective plural third-person)
бу́дуть постановля́ть (future imperfective plural third-person)
постановля́тимуть (future imperfective plural third-person)
постановля́ймо (first-person imperative plural)
постановля́й (imperative second-person singular)
постановля́йте (imperative plural second-person)
постановля́в (masculine past singular)
постановля́ли (masculine past plural)
постановля́ла (feminine past singular)
постановля́ли (feminine past plural)
постановля́ло (neuter past singular)
постановля́ли (neuter past plural)

From постанови́ти (postanovýty) + -я́ти (-játy). Compare Russian постановля́ть (postanovljátʹ), Belarusian пастанаўля́ць (pastanaŭljácʹ), Polish postanawiać.

af

постанови́ти

cog

постановля́ть

пастанаўля́ць


постановити

uk-verb

постанови́ти

постановля́ти

постанови́ти • (postanovýty) pf (imperfective постановля́ти)

постанови́ти (canonical)
postanovýty (romanization)
постановля́ти (imperfective)
постанови́ти (infinitive perfective)
постанови́ть (infinitive perfective)
постано́влений (passive past perfective)
impersonal: постано́влено (passive past perfective)
постанови́вши (adverbial past perfective)
постановлю́ (first-person future perfective singular)
постано́виш (future perfective second-person singular)
постано́вить (future perfective singular third-person)
постано́вим (first-person future perfective plural)
постано́вимо (first-person future perfective plural)
постано́вите (future perfective plural second-person)
постано́влять (future perfective plural third-person)
постанові́м (first-person imperative plural)
постанові́мо (first-person imperative plural)
постанови́ (imperative second-person singular)
постанові́ть (imperative plural second-person)
постанови́в (masculine past singular)
постанови́ли (masculine past plural)
постанови́ла (feminine past singular)
постанови́ли (feminine past plural)
постанови́ло (neuter past singular)
постанови́ли (neuter past plural)

From по- (po-) + станови́ти (stanovýty). Compare Russian постанови́ть (postanovítʹ), Belarusian пастанаві́ць (pastanavícʹ), Polish postanowić.

cog

постанови́ть

пастанаві́ць


імунітет

uk-noun

імуніте́т<genu>

імуніте́т • (imunitét) m inan (genitive імуніте́ту, nominative plural імуніте́ти, genitive plural імуніте́тів)

імуніте́т (canonical)
imunitét (romanization)
імуніте́ту (genitive)
імуніте́ти (nominative plural)
імуніте́тів (genitive plural)
імуніте́т (nominative singular)
імуніте́ти (nominative plural)
імуніте́ту (genitive singular)
імуніте́тів (genitive plural)
імуніте́тові (dative singular)
імуніте́ту (dative singular)
імуніте́там (dative plural)
імуніте́т (accusative singular)
імуніте́ти (accusative plural)
імуніте́том (instrumental singular)
імуніте́тами (instrumental plural)
імуніте́ті (locative singular)
імуніте́тах (locative plural)
імуніте́те (singular vocative)
імуніте́ти (plural vocative)

uk-ndecl

імуніте́т<genu>

Uk-імунітет.ogg

Probably borrowed from German Immunität, ultimately from Latin immūnitās. Compare Russian иммуните́т (immunitét), Belarusian імунітэ́т (imunitét), Polish immunitet.


претензія

uk-noun

прете́нзія<>

претензі́йний

прете́нзія • (preténzija) f inan (genitive прете́нзії, nominative plural прете́нзії, genitive plural прете́нзій, relational adjective претензі́йний)

прете́нзія (canonical)
preténzija (romanization)
прете́нзії (genitive)
прете́нзії (nominative plural)
прете́нзій (genitive plural)
претензі́йний (adjective relational)
прете́нзія (nominative singular)
прете́нзії (nominative plural)
прете́нзії (genitive singular)
прете́нзій (genitive plural)
прете́нзії (dative singular)
прете́нзіям (dative plural)
прете́нзію (accusative singular)
прете́нзії (accusative plural)
прете́нзією (instrumental singular)
прете́нзіями (instrumental plural)
прете́нзії (locative singular)
прете́нзіях (locative plural)
прете́нзіє (singular vocative)
прете́нзії (plural vocative)

uk-ndecl

прете́нзія<>

Uk-претензія.ogg

uk:Мельничук Олександр Савич

Borrowed from Polish pretensja, ultimately from Latin praetendō. Compare Russian прете́нзия (preténzija), Belarusian прэтэ́нзія (preténzija).


недоторканність

uk-noun

недоторка́нність<sg.io>

недоторка́нність • (nedotorkánnistʹ) f inan (genitive недоторка́нності or недоторка́нности, uncountable)

недоторка́нність (canonical)
nedotorkánnistʹ (romanization)
недоторка́нності (genitive)
недоторка́нности (genitive)
недоторка́нність (nominative singular)
недоторка́нності (genitive singular)
недоторка́нности (genitive singular)
недоторка́нності (dative singular)
недоторка́нність (accusative singular)
недоторка́нністю (instrumental singular)
недоторка́нності (locative singular)
недоторка́нносте (singular vocative)

uk-ndecl

недоторка́нність<sg.io>

From недоторка́нний (nedotorkánnyj) + -ість (-istʹ).

af

недоторка́нний


зґвалтування

uk-noun

зґвалтува́ння<loci:ju>

зґвалтува́ння • (zgvaltuvánnja) n inan (genitive зґвалтува́ння, nominative plural зґвалтува́ння, genitive plural зґвалтува́нь)

зґвалтува́ння (canonical)
zgvaltuvánnja (romanization)
зґвалтува́ння (genitive)
зґвалтува́ння (nominative plural)
зґвалтува́нь (genitive plural)
зґвалтува́ння (nominative singular)
зґвалтува́ння (nominative plural)
зґвалтува́ння (genitive singular)
зґвалтува́нь (genitive plural)
зґвалтува́нню (dative singular)
зґвалтува́нням (dative plural)
зґвалтува́ння (accusative singular)
зґвалтува́ння (accusative plural)
зґвалтува́нням (instrumental singular)
зґвалтува́ннями (instrumental plural)
зґвалтува́нні (locative singular)
зґвалтува́нню (locative singular)
зґвалтува́ннях (locative plural)
зґвалтува́ння (singular vocative)
зґвалтува́ння (plural vocative)

uk-ndecl

зґвалтува́ння<loci:ju>

[zɡʋɐɫtʊˈʋanʲːɐ]

From зґвалтува́ти (zgvaltuváty) + -а́ння (-ánnja).

af

зґвалтува́ти

1. Вчинення дій сексуального характеру, пов'язаних із вагінальним, анальним або оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування) - карається позбавленням волі на строк від трьох до п'яти років.

2001, chapter IV, in Кримінальний кодекс України [Criminal codex of Ukraine], published 2023:

1. Commitment of actions of sexual nature, related to vaginal, anal or oral penetration of another individual's body using genitalia or any other object without voluntary consent of the victim (rape) is punished by incarceration for the duration of three to five years.

1. Včynennja dij seksualʹnoho xarakteru, povʺjazanyx iz vahinalʹnym, analʹnym abo oralʹnym pronyknennjam v tilo inšoji osoby z vykorystannjam henitalij abo budʹ-jakoho inšoho predmeta, bez dobrovilʹnoji zhody poterpiloji osoby (zgvaltuvannja) - karajetʹsja pozbavlennjam voli na strok vid trʹox do pʺjaty rokiv.


карний

uk-adj

ка́рний • (kárnyj)

ка́рний (canonical)
kárnyj (romanization)
ка́рний (masculine nominative)
ка́рне (neuter nominative)
ка́рна (feminine nominative)
ка́рні (nominative plural)
ка́рного (genitive masculine neuter)
ка́рної (feminine genitive)
ка́рних (genitive plural)
ка́рному (dative masculine neuter)
ка́рній (dative feminine)
ка́рним (dative plural)
ка́рного (accusative animate masculine)
ка́рне (accusative neuter)
ка́рну (accusative feminine)
ка́рних (accusative animate plural)
ка́рний (accusative inanimate masculine)
ка́рні (accusative inanimate plural)
ка́рним (instrumental masculine neuter)
ка́рною (feminine instrumental)
ка́рними (instrumental plural)
ка́рному (locative masculine neuter)
ка́рнім (locative masculine neuter)
ка́рній (feminine locative)
ка́рних (locative plural)

From ка́ра (kára) + -ний (-nyj). Compare Polish karny.

(law) penal (of or relating to punishment for crimes)


інстанція

uk-noun

інста́нція<>

інста́нція • (instáncija) f inan (genitive інста́нції, nominative plural інста́нції, genitive plural інста́нцій)

інста́нція (canonical)
instáncija (romanization)
інста́нції (genitive)
інста́нції (nominative plural)
інста́нцій (genitive plural)
інста́нція (nominative singular)
інста́нції (nominative plural)
інста́нції (genitive singular)
інста́нцій (genitive plural)
інста́нції (dative singular)
інста́нціям (dative plural)
інста́нцію (accusative singular)
інста́нції (accusative plural)
інста́нцією (instrumental singular)
інста́нціями (instrumental plural)
інста́нції (locative singular)
інста́нціях (locative plural)
інста́нціє (singular vocative)
інста́нції (plural vocative)

uk-ndecl

інста́нція<>

uk:Мельничук Олександр Савич

Borrowed from Polish instancja, from Latin īnstantia. Compare Russian инста́нция (instáncija), Belarusian інста́нцыя (instáncyja).

суд пе́ршої інста́нції ― sud péršoji instánciji ― court of first instance

(law) instance (level in a judicial hierarchy)


позбавлення волі

uk-noun

позба́влення<sg.loci:ju> во́лі

позба́влення во́лі • (pozbávlennja vóli) n inan (genitive позба́влення во́лі, uncountable)

позба́влення во́лі (canonical)
pozbávlennja vóli (romanization)
позба́влення во́лі (genitive)
позба́влення во́лі (nominative singular)
позба́влення во́лі (genitive singular)
позба́вленню во́лі (dative singular)
позба́влення во́лі (accusative singular)
позба́вленням во́лі (instrumental singular)
позба́вленні во́лі (locative singular)
позба́вленню во́лі (locative singular)
позба́влення во́лі (singular vocative)

uk-ndecl

позба́влення<sg.loci:ju> во́лі

Literally, “deprivation of liberty”. Compare Polish pozbawienie wolności.


розірвання шлюбу

uk-noun

розірва́ння<sg.loci:ju> шлю́бу

розірва́ння шлю́бу • (rozirvánnja šljúbu) n inan (genitive розірва́ння шлю́бу, uncountable)

розірва́ння шлю́бу (canonical)
rozirvánnja šljúbu (romanization)
розірва́ння шлю́бу (genitive)
розірва́ння шлю́бу (nominative singular)
розірва́ння шлю́бу (genitive singular)
розірва́нню шлю́бу (dative singular)
розірва́ння шлю́бу (accusative singular)
розірва́нням шлю́бу (instrumental singular)
розірва́нні шлю́бу (locative singular)
розірва́нню шлю́бу (locative singular)
розірва́ння шлю́бу (singular vocative)

uk-ndecl

розірва́ння<sg.loci:ju> шлю́бу

[rɔzʲirˈʋanʲːɐ ˈʃlʲubʊ]

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

2002, “Сімейний кодекс України [Family Code of Ukraine]”, in zakon.rada.gov.ua, archived from the original on 2023-05-15, Article 109(3):

The court shall issue a decision on divorce if it is established that the application for divorce corresponds to the valid will of the wife and husband and that after the divorce their personal and property rights, as well as the rights of their children, will not be violated.

Sud postanovljaje rišennja pro rozirvannja šljubu, jakščo bude vstanovleno, ščo zajava pro rozirvannja šljubu vidpovidaje dijsnij voli družyny ta čolovika i ščo pislja rozirvannja šljubu ne budutʹ porušeni jixni osobysti ta majnovi prava, a takož prava jixnix ditej.


звинувачений

uk-adj

звинува́чений

звинува́чений • (zvynuváčenyj) (no comparative)

звинува́чений (canonical)
zvynuváčenyj (romanization)
звинува́чений (masculine nominative)
звинува́чене (neuter nominative)
звинува́чена (feminine nominative)
звинува́чені (nominative plural)
звинува́ченого (genitive masculine neuter)
звинува́ченої (feminine genitive)
звинува́чених (genitive plural)
звинува́ченому (dative masculine neuter)
звинува́ченій (dative feminine)
звинува́ченим (dative plural)
звинува́ченого (accusative animate masculine)
звинува́чене (accusative neuter)
звинува́чену (accusative feminine)
звинува́чених (accusative animate plural)
звинува́чений (accusative inanimate masculine)
звинува́чені (accusative inanimate plural)
звинува́ченим (instrumental masculine neuter)
звинува́ченою (feminine instrumental)
звинува́ченими (instrumental plural)
звинува́ченому (locative masculine neuter)
звинува́ченім (locative masculine neuter)
звинува́ченій (feminine locative)
звинува́чених (locative plural)

uk-adecl

звинува́чений

From звинува́т(ити) (zvynuvát(yty), “accuse”) + -ений (-enyj).

af

звинува́тити

звинува́т(ити)

несправедли́во звинува́чений


звинувачений

uk-noun

звинува́чений<+.pr>

звинува́чена

звинува́чений • (zvynuváčenyj) m pers (genitive звинува́ченого, nominative plural звинува́чені, genitive plural звинува́чених, feminine звинува́чена)

звинува́чений (canonical)
zvynuváčenyj (romanization)
звинува́ченого (genitive)
звинува́чені (nominative plural)
звинува́чених (genitive plural)
звинува́чена (feminine)
звинува́чений (nominative singular)
звинува́чені (nominative plural)
звинува́ченого (genitive singular)
звинува́чених (genitive plural)
звинува́ченому (dative singular)
звинува́ченим (dative plural)
звинува́ченого (accusative singular)
звинува́чених (accusative plural)
звинува́ченим (instrumental singular)
звинува́ченими (instrumental plural)
звинува́ченому (locative singular)
звинува́ченім (locative singular)
звинува́чених (locative plural)
звинува́чений (singular vocative)
звинува́чені (plural vocative)

uk-ndecl

звинува́чений<+.pr>

af

звинува́тити

звинува́т(ити)

права́ звинува́ченого


державна зрада

uk-noun

держа́вна<+> зра́да<>

держа́вна зра́да • (deržávna zráda) f inan (genitive держа́вної зра́ди, nominative plural держа́вні зра́ди, genitive plural держа́вних зра́д)

держа́вна зра́да (canonical)
deržávna zráda (romanization)
держа́вної зра́ди (genitive)
держа́вні зра́ди (nominative plural)
держа́вних зра́д (genitive plural)
держа́вна зра́да (nominative singular)
держа́вні зра́ди (nominative plural)
держа́вної зра́ди (genitive singular)
держа́вних зра́д (genitive plural)
держа́вній зра́ді (dative singular)
держа́вним зра́дам (dative plural)
держа́вну зра́ду (accusative singular)
держа́вні зра́ди (accusative plural)
держа́вною зра́дою (instrumental singular)
держа́вними зра́дами (instrumental plural)
держа́вній зра́ді (locative singular)
держа́вних зра́дах (locative plural)
держа́вна зра́до (singular vocative)
держа́вні зра́ди (plural vocative)

uk-ndecl

держа́вна<+> зра́да<>

держа́вна (deržávna, “state”) + зра́да (zráda, “betrayal”).

af

(law) treason (crime of betraying one's country)

uk:державна зрада